6.9.2022
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 342/199 Neljapäev, 17. veebruar 2022
Konkreetsed inimõigustega seotud probleemid COVID-19
34. rõhutab, et COVID-19 on tugevdanud märkimisväärselt hiljutisi suundumusi, kus mitteliberaalsed demokraatiad ja autokraatlikud režiimid nõrgendavad demokraatiat; peab kahetsusväärseks epidemioloogilise kriisi ärakasutamist nende režiimide poolt, et piirata väljendus-, kogunemis-, usu- ja veendumusvabadust veelgi enam, takistades selleks demokraatlike institutsioonide tegutsemist ning ahistades teisitimõtlejaid, piirates sealhulgas meediavabadust nii veebis kui mujal ning rünnates kriitikuid ja rikkumistest teatajaid laimukampaaniatega; mõistab samuti hukka tõsiasja, et need režiimid on tõrjutud elanikkonda, näiteks põlisrahvaid ja teisi vähemusi diskrimineerinud, kasutanud hulgaliselt jälgimisvahendeid, desinformatsioonikampaaniaid, piiranud ligipääsu teabele, eelkõige mitmekesisele ja iseseisvale meediale, kasutades selleks üldist interneti väljalülitamist, ribalaiuse piiramist ja sisu piiramist, võtnud erakorralisi meetmeid ilma selgete tühistamise tingimusteta, piiranud demokraatlike valimiste teostamist ning kasutanud teatud elanikkonna rühmade diskrimineerimiseks valikulist ligipääsu tervishoiuteenustele;
35. tunnistab, et COVID-19-le reageerimisel on olnud oluline roll inimõiguste kaitsjatel, kes on võtnud lisaks igapäevasele inimõigustealasele tööle palju uusi rolle, sealhulgas ka märkimisväärseid ja ebaproportsionaalseid riske, millega nad tegelema on pidanud; märgib murelikult, et valitsused kogu maailmas on kasutanud pandeemiat võimalusena astuda konkreetselt vastu inimõiguste kaitsjatele, keeldudes neid vanglast vabastamast, pikendades nende suhtlemisvõimaluseta kinnipidamist, piirates vanglakülastusi ja mõistes neid kinniste uste taga peetavatel istungitel valesüüdistuste alusel vangistusse;
36. rõhutab, et COVID-19 pandeemia on negatiivselt mõjutanud majanduslikke ja sotsiaalseid õigusi enamikus maailma riikides, samas kui tervishoiu- ja sellele järgnenud majanduskriis põhjustasid ebavõrdsuse kasvu riikide sees ja nende vahel; mõistab hukka ametivõimude jätkuvad püüded hoida rahvusvaheliste uurijate eest varjul olulist infot COVID-19 lähte ja leviku kohta; rõhutab, et COVID-19 ülimalt negatiivne mõju on ebaproportsionaalselt kahjustanud kaitsetus olukorras olevaid rühmi, sealhulgas naisi, LGBTIQ kogukonna liikmeid, vaeseid, lapsi, puuetega inimesi, rändajaid, pagulasi, varjupaigataotlejaid, usu- ja teisi vähemusi, mitteametlikke töötajaid ning vange ja kinnipeetavaid; rõhutab, et kaitsetus olukorras olevaid rühmi mõjutavad suuremal määral ka pandeemia negatiivsed majanduslikud ja sotsiaalsed tagajärjed, samuti tervishoiule ja haridusele juurdepääsemise piirangud; märgib murega, et teatavates kaitsetus olukorras rühmade, eriti vähemusrühmade suhtes on kasvanud sallimatus, diskrimineerimine ja vaenu õhutamine ning põhivabaduste piiramine;
37. rõhutab, et EL peaks suurendama oma toetust, et võidelda COVID-19 negatiivsete tagajärgedega, eriti kaitsetus olukorras olevate rühmade puhul; nõuab seepärast, et EL teeks kiiresti suuremaid pingutusi, et kõrvaldada vaktsiinide ülemaailmse levitamise murettekitav tasakaalustamatus, täites nii oma varasemat kohustust toetada COVID-19 vaktsiini kui ülemaailmset avalikku hüve muu hulgas tehnoloogilise siirde ja kohaliku tootmise hoogustamise, sealhulgas COVID-19 tehnoloogiale juurdepääsu ühisreservi (C-TAP) kaudu; et tagada, et vaktsiinid on saadaval, kättesaadavad ja taskukohased võimalikult paljude inimeste jaoks; rõhutab, kui oluline on toetada haridus- ja tervishoiusüsteemide tugevdamist, et muuta need tulevaste ohtude suhtes vastupidavamaks; nõuab tungivalt, et EL ja selle liikmesriigid suurendaksid rahastust põhiliste avalike tervishoiuteenuste osutamiseks; rõhutab sellega seoses sotsiaalse kaitse tähtsust; nõuab uuenduslike tehnoloogiate suuremat toetamist ja tunnustab Euroopa tiimi reageeringut; tunnistab õigust füüsilisele ja vaimsele tervisele, mille suhtes esineb paljudes riikides endiselt häbimärgistamist ja diskrimineerimist, ning rõhutab, kuidas COVID-19 pandeemia on toonud esile tohutu tegematajätmise vaimse tervishoiu teenuste osutamisel;
Inimõiguste kaitsjad
38. kiidab olulist tööd, mida on teinud kõik inimõiguste kaitsjad kogu maailmas, tehes seda mõnikord kõrgeimate kuludega, ning kasutab kõnealust võimalust tunnustada kõigi inimõiguste kaitsjate panust inimõiguste liikumisse; kordab, et inimõiguste kaitsjad on sageli ainsad koostööpartnerid, kes suudavad teostada kohapealset järelevalvet ja inimõiguste kaitset näiteks okupeeritud või annekteeritud territooriumidel, eriti teatavate külmutatud konfliktide piirkondades, kus nii rahvusvahelisel üldsusel kui ka ELil on piiratud osalemisvõimalused;
39. on tõsiselt mures inimõiguste kaitsjate ebakindla olukorra pärast ja taunib asjaolu, et nad on üha suureneva vägivalla, sealhulgas sihipäraste tapmiste ohvrid; juhib tähelepanu sellele, et mõnes riigis inimõiguste kaitsjate tagakiusamise, ahistamise, hirmutamise, inimröövide ja kohtuväliste tapmistega seoses toimunud sündmused on eriti murettekitavad; rõhutab naiste, töötajate, keskkonnaalaste ja põlisrahvaste inimõiguste kaitsjate eriti rasket olukorda, mida COVID-19 on veelgi halvendanud; mõistab hukka selle, et üha rohkem kasutatakse selliseid meetodeid nagu ahistamine,