6.9.2022
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 342/83 Onsdag den 16. februar 2022
17. mener i denne henseende, at de politiske og økonomiske konsekvenser ved beslutningen om at forlade Unionen er store; mener, at de ikke reelt og fuldt ud blev vurderet af Det Forenede Kongerige inden beslutningen om udtræden, hvilket førte til manglende forberedelse af proceduren; mener, at de britiske borgere havde et begrænset kendskab til Den Europæiske Union og ikke i tilstrækkelig grad blev informeret om de vidtrækkende konsekvenser af beslutningen om at forlade Unionen;
18. er af den opfattelse, at bestemmelserne i artikel 50 i TEU om meddelelse og forlængelse af perioden i henhold til artikel 50, stk.
3, i TEU er blevet efterlevet på tilstrækkelig fleksibel vis for at imødekomme de forskellige britiske regeringers politiske vaklen og uoverensstemmelser, idet integriteten i udtrædelsesprocessen og Unionens retsorden samtidig er blevet opretholdt;
19. minder om, at beslutningen om udtræden er en medlemsstats suveræne ret, og at Unionen er forpligtet til at anerkende den pågældende medlemsstats intentioner; fremhæver, at artikel 50 i TEU ikke indeholder bestemmelser om den form, som meddelelsen af hensigten om at træde ud skal have, og således ikke pålægger nogen begrænsninger i den henseende; mener i denne sammenhæng, at det er en klar tilsidesættelse af de forpligtelser, der knytter sig til et EU-medlemskab, hvis en medlemsstat ikke respekterer EU-retten og/eller giver udtryk for sin hensigt om at nægte at anvende traktaterne eller anerkende EU-Domstolens kompetence;
20. påpeger, at en medlemsstats udtræden af Den Europæiske Union i sagens natur er en kompleks proces, og at den udtrædende medlemsstats politiske valg vedrørende dens fremtidige forhold til EU kan øge denne kompleksitet;
Betydningen af en velordnet udtræden
21. mener, at selvom udtrædelsen ikke er betinget af en aftale mellem den udtrædende medlemsstat og Unionen, så viser Det Forenede Kongeriges udtræden betydningen af, at der indgås en aftale om udtrædelsesordningerne, især for at beskytte de berørte borgeres rettigheder og legitime forventninger;
22. mener, at EU-institutionerne gjorde deres bedste og opfyldte deres forpligtelse med henblik på at sikre indgåelsen af en aftale; roser indsatsen for at undgå et scenarie uden en aftale; bemærker i denne henseende, at en medlemsstats udtræden træder i kraft to år efter, at den meddeles over for Rådet, hvis der ikke indgås en aftale, jf. artikel 50, stk.
3, i TEU; påpeger, at TEU ikke rummer nogen bestemmelser om håndtering af et scenarie uden en aftale og en uordnet udtræden;
23. understreger, at en medlemsstats udtræden i betragtning af den høje grad af integration af EU's indre marked påvirker alle områder af økonomisk aktivitet, og at der er behov for retlige og administrative tilpasninger på både EU-plan, medlemsstatsplan og lokalt plan; fremhæver endnu en gang betydningen af det arbejde, som Kommissionen og medlemsstaterne har udført på alle niveauer af den offentlige forvaltning og med at øge bevidstheden og forberede borgerne og den private sektor gennem offentliggørelse af mange konkrete meddelelser om forberedelse af berørte parter og rettidig vedtagelse af unilaterale og midlertidige beredskabsforanstaltninger for at håndtere muligheden af et scenarie uden en aftale og en uordnet udtræden;
24. bemærker, at der i TEU ikke anføres nogen væsentlige krav vedrørende rammerne for det fremtidige forhold mellem den udtrædende medlemsstat og Unionen og sammenhængen med udtrædelsesordningerne; minder imidlertid om, at udtrædelsesaftalen i henhold til artikel 50, stk.
2, i TEU skal tage hensyn til rammen for den udtrædende stats fremtidige forbindelser med Unionen;
25. bemærker, at den toårige periode, der er fastsat i artikel 50, stk.
3, i TEU for, hvornår traktaterne ophører med at finde anvendelse på den udtrædende medlemsstat fra tidspunktet for dens meddelelse om udtrædelse, i forbindelse med Det Forenede Kongeriges udtræden har vist sig at være for kort til en velordnet udtræden, da det blev anset for nødvendigt med tre forlængelser af denne periode samt en efterfølgende overgangsperiode; minder om, at denne periode kan forlænges i overensstemmelse med artikel 50, stk.
3, i TEU; mener, at en sådan forlængelse gør det muligt at fortsætte forhandlingerne for at undgå at komme til at stå på afgrundens rand; minder imidlertid om, at borgere, økonomiske aktører, medlemsstater og handelspartnere fra tredjelande stod over for en hidtil uset og vedvarende grad af retsusikkerhed i løbet af den toårige periode og forlængelserne heraf;