6.9.2022
CS
Úřední věstník Evropské unie
C 342/83 Středa 16. února 2022
17. má v tomto ohledu za to, že rozhodnutí vystoupit z Unie má významné politické a hospodářské důsledky; domnívá se, že Spojené království tyto důsledky před rozhodnutím vystoupit z Unie řádně a plně neposoudilo, což mělo za následek nedostatečnou připravenost na postup vystoupení; domnívá se, že britští občané měli nedostatečné znalosti o Evropské unii a nebyli vhodně informováni o dalekosáhlých důsledcích rozhodnutí vystoupit z Unie;
18. je toho názoru, že ustanovení článku 50 SEU týkající se oznámení a prodloužení lhůty podle čl. 50 odst.
3 SEU byla uplatněna dostatečně pružně, díky čemuž bylo možné reagovat na politické výkyvy a nedůslednost jednotlivých vlád Spojeného království a zároveň zachovat integritu procesu vystoupení a udržet právní řád Unie;
19. připomíná, že rozhodnutí o vystoupení z EU je svrchovaným právem každého členského státu a že Unie je povinna takový úmysl daného státu uznat; zdůrazňuje, že článek 50 SEU neuvádí podrobnosti ohledně formy oznámení úmyslu vystoupit, a tudíž v tomto ohledu neklade žádná omezení; v této souvislosti se domnívá, že pokud členský stát nerespektuje právo EU nebo vyjadřuje svůj úmysl neuplatňovat Smlouvy, neuznávat jurisdikci Soudního dvora Evropské unie a nerespektovat jeho rozsudky, jasně tím odmítá závazky spojené s členstvím v EU;
20. poukazuje na to, že vystoupení z Evropské unie je ze své podstaty složitý proces a že politická rozhodnutí vystupujícího členského státu, pokud jde o jeho budoucí vztahy s Unií, mohou složitost tohoto procesu ještě zhoršit;
Význam spořádaného vystoupení z EU
21. domnívá se, že ačkoli vystoupení není podmíněno dohodou mezi vystupujícím členským státem a Unií, proces vystoupení Spojeného království ukazuje, že dohodu o podmínkách vystoupení je důležité uzavřít, a to zejména v zájmu ochrany práv a legitimních očekávání dotčených občanů;
22. domnívá se, že orgány EU učinily maximum a splnily svou povinnost zajistit uzavření dohody; chválí úsilí vynaložené na to, aby se zabránilo scénáři vystoupení bez dohody; v této souvislosti konstatuje, že jak stanoví čl. 50 odst.
3 SEU, není-li dosaženo dohody, nabývá vystoupení účinku dva roky po oznámení Radě; zdůrazňuje, že v SEU neexistují žádná ustanovení, která by řešila scénář vystoupení bez dohody a neřízené vystoupení;
23. zdůrazňuje, že vzhledem k vysoké integraci jednotného trhu EU má vystoupení členského státu dopad na všechny oblasti hospodářské činnosti a že je nezbytné provést právní a administrativní úpravy na všech úrovních EU, členských států i na místní úrovni; opakuje význam práce Komise a členských států na všech úrovních veřejné správy a připomíná, že je důležité, aby zvyšovaly informovanost a připravovaly občany a soukromý sektor tím, že zveřejní řadu konkrétních oznámení o připravenosti zúčastněných stran a včas přijmou jednostranná a dočasná alternativní opatření s cílem řešit možnost scénáře bez dohody a neřízeného vystoupení;
24. konstatuje, že SEU nestanoví žádné konkrétní požadavky, pokud jde o rámec budoucích vztahů mezi vystupujícím členským státem a Unií a její vazbu na ujednání o vystoupení; připomíná však, že podle čl. 50 odst.
2 SEU má dohoda o vystoupení k rámci budoucích vztahů vystupujícího státu s Unií přihlédnout;
25. konstatuje, že v případě vystoupení Spojeného království se dvouletá lhůta po oznámení stanovená v čl. 50 odst.
3 SEU jako období, po jehož uplynutí přestávají smlouvy EU pro vystupující členský stát platit, ukázala jako příliš krátká na spořádané vystoupení, neboť bylo nezbytné toto období třikrát prodloužit a stanovit přechodné období; připomíná, že tuto lhůtu lze prodloužit v souladu s čl. 50 odst.
3 SEU; domnívá se, že toto prodloužení umožňuje pokračovat v jednáních, aby nedošlo k vystoupení bez dohody; připomíná však, že během tohoto dvouletého období a jeho dalších prodloužení čelili občané, hospodářské subjekty, členské státy a obchodní partneři ze třetích zemí bezprecedentní míře právní nejistoty, která trvala příliš dlouho;