6.9.2022 г.
BG
Официален вестник на Европейския съюз
C 342/83 Сряда, 16 февруари 2022 r.
17. във връзка с това счита, че политическите и икономическите последици от решението за напускане на Съюза са значителни; счита, че тези последици не бяха действително и напълно оценени от Обединеното кралство преди неговото решение за оттегляне, което доведе до недостатъчна подготовка за процедурата; счита, че британските граждани имаха ограничени познания за Европейския съюз и не бяха достатъчно информирани за широкообхватните последици от решението за напускане на Съюза;
18. изразява становище, че разпоредбите на член 50 от ДЕС относно нотифицирането и удължаването на срока по член 50, параграф 3 от ДЕС са били третирани по достатъчно гъвкав начин, за да се отговори на политическите колебания и непоследователността на сменящите се правителства на Обединеното кралство, като същевременно се запазва целостта на процеса на оттегляне и се поддържа правният ред на Съюза;
19. припомня, че решението за оттегляне е суверенно право на държава членка и че Съюзът е длъжен да признае намерението на тази държава; подчертава, че член 50 от ДЕС не уточнява и следователно не поставя ограничения за формата на уведомяване за намерението за оттегляне; счита в този контекст, че когато държава членка не спазва правото на ЕС и/или изразява намерението си да откаже да прилага Договорите или да признава юрисдикцията на Съда на ЕС и да зачита неговите решения, това представлява явно отхвърляне на задълженията, свързани с членството в ЕС;
20. посочва, че оттеглянето от Европейския съюз по своята същност е сложен процес и че политическият избор на оттеглящата се държава членка по отношение на бъдещите ѝ отношения със Съюза може да увеличи тази сложност;
Значението на организираното оттегляне
21. счита, че макар оттеглянето да не зависи от постигането на споразумение между оттеглящата се държава членка и Съюза, процесът на оттегляне на Обединеното кралство показва значението на сключването на споразумение относно договореностите за оттегляне, особено с оглед защитата на правата и оправданите правни очаквания на засегнатите граждани;
22. счита, че институциите на ЕС направиха всичко възможно и изпълниха задължението си да гарантират сключването на споразумение; приветства усилията, положени за избягване на сценарий без споразумение; отбелязва във връзка с това, че в съответствие с член 50, параграф 3 от ДЕС, ако не бъде постигнато споразумение, оттеглянето влиза в сила две години след нотифицирането на Съвета; подчертава, че в ДЕС не се съдържат разпоредби, уреждащи хипотезата на сценарий без споразумение и хаотично оттегляне;
23. подчертава, че като се има предвид естеството на дълбока интеграция на единния пазар на ЕС, оттеглянето на държава членка засяга всички области на икономическа дейност и че са необходими правни и административни корекции на всички равнища на ЕС, на равнището на държавите членки и на местно равнище; отново изтъква значението на работата, предприета от Комисията и държавите членки на всички равнища на публичната администрация и за повишаване на осведомеността и подготовка на гражданите и частния сектор чрез публикуването на много специфични известия за готовност на заинтересованите лица и своевременното приемане на едностранни и временни извънредни мерки за справяне с възможността за сценарий без споразумение и за хаотично оттегляне;
24. отбелязва, че ДЕС не определя никакви материалноправни изисквания относно рамката на бъдещите отношения между оттеглящата се държава членка и Съюза и връзката му с договореностите за оттегляне; припомня обаче, че съгласно член 50, параграф 2 от ДЕС, споразумението за оттегляне трябва да вземе предвид рамката за бъдещите отношения на оттеглящата се държава със Съюза;
25. отбелязва, че в случай на оттегляне на Обединеното кралство двугодишният срок, установен в член 50, параграф 3 от ДЕС, за момента, в който Договорите престават да се прилагат по отношение на оттеглящата се държава членка от момента на нотификацията ѝ за оттегляне, се оказа твърде кратък за организирано оттегляне, като се има предвид, че бяха преценени като необходими три удължавания на този срок, както и последващ преходен период; припомня, че този срок може да бъде увеличен чрез удължаване в съответствие с член 50, параграф 3 от ДЕС; счита, че подобно удължаване дава възможност за продължаване на преговорите с цел избягване на срив; припомня все пак, че през целия двугодишен период и допълнителните му удължавания, гражданите, икономическите оператори, държавите членки и търговските партньори от трети държави бяха изправени пред безпрецедентно равнище на правна несигурност, което продължи във времето;