C 323/86
SV
Europeiska unionens officiella tidning
26.8.2022
3.5 EESK anser att det är relevant att betrakta hatpropaganda och hatbrott som ett brottsområde med ett gemensamt ”sakinnehåll” som bygger på fördomsbaserat hat som riktar sig mot personer eller grupper.
Detta innebär att man måste betrakta hatpropaganda och hatbrott på ett övergripande sätt och undvika silotänkande för olika former av eller målgrupper för hat, särskilt när det gäller skillnader mellan medlemsstaterna.
Kommittén anser också att hatpropaganda och hatbrott ska beaktas i förhållande till EU:s värden och grundläggande rättigheter som helhet.
Dessutom efterlyser EESK en kartläggning av kopplingarna mellan hatpropaganda och hatbrott och befintliga EU-brott.
I detta sammanhang bör informationsutbytet mellan brottsbekämpande organ och regeringar intensifieras.
3.6 Kommittén ser fram emot att ta fram en definition av hatpropaganda och hatbrott som nästa steg och är villig att bidra till det interinstitutionella samrådet.
Denna definition är avgörande för rättssäkerheten, men också för att slå vakt om grundläggande rättigheter och säkerställa en gedigen allmän kommunikation.
Rådets rambeslut om bekämpande av vissa former av och uttryck för rasism och främlingsfientlighet enligt strafflagstiftningen utgör en relevant utgångspunkt för utarbetandet av en definition som skulle kunna tillämpas i detta vidare sammanhang, samtidigt som man också utnyttjar de definitioner som används av Europarådet.
3.7 Definitionerna av hatpropaganda och hatbrott bör omfatta alla relevanta skyddade egenskaper som grundar sig på EU:s grundläggande rättigheter, inbegripet kön/socialt kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionsnedsättning, ålder och sexuell läggning, men även ideologiska och samvetsrelaterade övertygelser.
Även om de skyddade egenskaperna skiljer sig åt bör definitionen omfatta de olika egenskaperna enligt samma principer.
Man bör också undvika en splittrad strategi för olika minoriteter och grupper och i stället använda allmänna uttryck som är tillämpliga på hela spektrumet av den skyddade egenskapen i fråga.
Dessutom bör definitionen vara tillräckligt inkluderande för att kunna omfatta nya typer av samhällsfenomen som uppstår över tiden.
3.8 Definitionerna bör omfatta alla former av uttryck och handlingar, oavsett om det rör sig om muntliga eller skriftliga uttryck eller handlingar, oavsett var de äger rum, dvs. om de sker inom ramen för arbete, offentliga yttringar eller tillgång till privata eller offentliga tjänster osv.
De bör också omfatta uttryck både på och utanför nätet.
3.9 Även om definitionerna bör vara heltäckande kan de inte vara perfekt utformade på ett helt entydigt sätt och bör alltid kräva en bedömning, utifrån bevis i det aktuella sammanhanget när de tillämpas.
Gemensam vägledning om de faktorer som ska beaktas här skulle vara ett sätt att främja en enhetlig tillämpning av definitioner och regler.
3.10 Det är också viktigt att se till att definitionerna och reglerna inte motverkar sitt syfte.
Man bör till exempel inte stigmatisera ord som traditionellt har använts på ett neutralt sätt.
Detta hänger också samman med målet att utveckla gemensamma regler för att skydda alla grupper snarare än att kritisera vissa grupper.
3.11 När hatpropaganda och hatbrott och respektive påföljder definieras är det viktigt att klargöra deras förhållande till de grundläggande rättigheterna som helhet.
Detta är särskilt relevant när det gäller yttrande- och informationsfriheten, inbegripet de villkor som motiverar en begränsning av yttrandefriheten för enskilda personer och medier.
På motsvarande sätt kan det finnas ett behov av förtydliganden även när det gäller andra grundläggande rättigheter.
3.12 Även om hatpropaganda och hatbrott kan betraktas som ett eget brottsområde överlappar de också till viss del med befintliga EU-brott.
Befintliga EU-brott omfattar dock inte all hatpropaganda och alla hatbrott, på grund av de olika formerna och det varierande innehållet när det gäller detta brottsområde.
Detta illustreras också väl av ”hatpyramiden”, som går från fördomsbaserade uttalanden och handlingar via diskriminering till fysiskt våld och till och med terrorism.
3.13 Såsom anges i meddelandet är kampen mot hatpropaganda och hatbrott inte bara en sakfråga utan också en förfarandefråga.
Vederbörlig uppmärksamhet måste därför ägnas åt frågor som rör tillgång till information, rättslig prövning och rättsmedel.
Även om hatbrott och hatpropaganda erkänns och regleras på nationell nivå finns det många luckor när det gäller genomförande/rapportering/utredning.
Om dessa brott inte rapporteras och utreds ordentligt som fördomsbaserade brott blir uppgifterna om förekomsten av dessa brott på EU-nivå otillförlitliga.
3.14 Att föra upp hatbrott och hatpropaganda på en förteckning över EU-brott är avgörande för skyddet av offrens rättigheter.
Om grunderna för hatincidenter inte erkänns, till exempel funktionsnedsättning, skulle bestämmelsen i EU-direktivet om brottsoffers rättigheter inte nödvändigtvis vara tillämplig.
Inför ett ökande antal incidenter bör mer uppmärksamhet ägnas åt att skydda offren.
Brottsoffrens tillgång till information och till de särskilda skyddsåtgärder som är avsedda för de mest utsatta brottsoffer som omfattas av direktivet om brottsoffers rättigheter bör därför garanteras på lämpligt sätt.