C 323/86
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
26.8.2022
3.5.
CESE consideră că este relevant ca discursul de incitare la ură și infracțiunile motivate de ură să fie considerate un domeniu infracțional cu o „substanță” comună, bazată pe prejudecăți ostile îndreptate împotriva persoanelor sau grupurilor.
Prin urmare, este necesară o abordare globală a discursului de incitare la ură și a infracțiunilor motivate de ură și să se evite o abordare compartimentată a diferitelor forme și ținte ale urii, în special în ceea ce privește diferențele dintre statele membre.
De asemenea, discursul de incitare la ură și infracțiunile motivate de ură trebuie analizate în raport cu valorile UE și cu drepturile fundamentale în ansamblu.
În plus, trebuie identificate corelațiile dintre discursul de incitare la ură și infracțiunile motivate de ură, pe de o parte, și infracțiunile existente la nivelul UE, pe de altă parte.
În acest context, ar trebui accelerat schimbul de informații dintre autoritățile de aplicare a legii și administrații. 3.6.
CESE așteaptă cu interes următoarea etapă, care constă n formularea unei definiții a discursului de incitare la ură și a infracțiunilor motivate de ură și este dispus să contribuie la consultarea interinstituțională.
Această definiție este esențială pentru asigurarea securității juridice, dar și pentru protecția drepturilor fundamentale și asigurarea unei comunicări generale solide.
Decizia-cadru a Consiliului privind combaterea anumitor forme și manifestări ale rasismului și xenofobiei prin intermediul dreptului penal oferă un punct de pornire pertinent pentru elaborarea unei definiții ce s-ar putea aplica în acest context mai amplu, utilizând totodată definițiile Consiliului Europei. 3.7.
Definiția discursului de incitare la ură și cea a infracțiunilor motivate de ură ar trebui să acopere toate caracteristicile protejate relevante ce au la bază drepturi fundamentale ale UE, inclusiv sexul/genul, originea rasială sau etnică, religia sau convingerile, dizabilitățile, vârsta și orientarea sexuală, dar și convingerile ideologice și legate de conștiință.
Deși caracteristicile protejate diferă unele de altele, definiția ar trebui să abordeze diferitele caracteristici prin prisma acelorași principii.
Ar trebui să se evite o abordare fragmentată a diverselor minorități și grupuri și, în schimb, ar trebui să se utilizeze expresii generale aplicabile întregii game a respectivelor caracteristici protejate.
În plus, definiția ar trebui să fie suficient de incluzivă încât să răspundă noilor tipuri de fenomene societale care apar în timp. 3.8.
Definițiile ar trebui să acopere toate formele de acțiune și de exprimare, oral sau în scris, indiferent de contextul în care se desfășoară, respectiv în cadrul activităților profesionale, al manifestărilor publice sau al utilizării serviciilor private sau publice etc.
De asemenea, acestea ar trebui să acopere atât formele de exprimare online, cât și cele offline. 3.9.
Definițiile ar trebui să fie cuprinzătoare, dar nu pot fi perfecte și fără echivoc și, de câte ori sunt puse în aplicare, ar trebui să facă obiectul unui proces de reflecție pe baza unor dovezi plasate în contextul relevant.
O orientare comună privind factorii ce trebuie luați în considerare în acest context ar permite o mai bună punere în aplicare uniformă a definițiilor și a normelor. 3.10.
De asemenea, este important să se garanteze că definițiile și normele nu duc la rezultate contrare celor dorite.
De exemplu, nu ar trebui stigmatizate cuvintele care, în practica tradițională, au un sens neutru.
Acest aspect este legat și de obiectivul de a elabora norme comune pentru protejarea tuturor grupurilor, în loc să fie arătate cu degetul anumite grupuri. 3.11.
La definirea discursului de incitare la ură și a infracțiunilor motivate de ură și la stabilirea sancțiunilor aferente, este important să se clarifice relația acestora cu drepturile fundamentale în ansamblu.
Acest aspect este deosebit de relevant în ceea ce privește libertatea de exprimare și de informare, inclusiv condițiile care justifică limitarea libertății de exprimare a persoanelor și a mass-mediei.
Totodată, ar putea fi necesare clarificări și în ceea ce privește alte drepturi fundamentale. 3.12.
Deși discursul de incitare la ură și infracțiunile motivate de ură pot fi considerate un domeniu infracțional de sine stătător, în anumite caz antrenează suprapuneri cu alte infracțiuni prevăzute de UE.
Totuși, infracțiunile deja prevăzute de UE nu acoperă toate cazurile de discurs de incitare la ură și de infracțiuni motivate de ură, având în vedere diversele forme și conținuturi ale acestui domeniu infracțional.
Acest aspect este ilustrat în mod elocvent și de „piramida urii”, care pornește de la discursurile motivate de prejudecăți și ajunge, trecând prin discriminare, la violență fizică și chiar la terorism. 3.13.
După cum se afirmă în comunicare, abordarea discursului de incitare la ură și a infracțiunilor motivate de ură nu este doar o chestiune de substanță, ci și de procedură.
Prin urmare, trebuie acordată atenția cuvenită problemelor legate de accesul la informații, la justiție și la căile de atac.
Deși discursul de incitare la ură și infracțiunile motivate de ură sunt recunoscute și reglementate la nivel național, există numeroase lacune în ceea ce privește punerea în aplicare, raportarea și investigarea lor.
Dacă nu sunt raportate și investigate în mod corespunzător ca infracțiuni motivate de prejudecăți, datele privind prevalența acestor infracțiuni la nivelul statelor membre și al UE nu sunt fiabile. 3.14.
Includerea discursului de incitare la ură și a infracțiunilor motivate de ură în lista infracțiunilor incriminate de UE este esențială pentru protecția drepturilor victimelor.
Dacă motivele incidentelor motivate de ură nu sunt recunoscute, de exemplu, handicapul, atunci dispozițiile Directivei UE privind drepturile victimelor (care acoperă victimele infracțiunilor) nu s-ar aplica neapărat.
În condițiile unui număr tot mai mare de incidente, ar trebui acordată o atenție deosebită protecției victimelor.
Prin urmare, trebuie garantat accesul corespunzător victimelor la informații și la măsurile speciale de protecție acordate celor mai vulnerabile victime ale infracționalității, în temeiul Directivei privind drepturile victimelor.