C 323/86
ET
Euroopa Liidu Teataja
26.8.2022
3.5.
Komitee peab asjakohaseks käsitleda vaenukõnet ja vaenukuritegusid kuriteovaldkonnana, millel on ühine sisu tulenevalt kallutatud vaenutundest isikute või rühmade vastu.
See viib nõueteni käsitleda vaenukõnet ja vaenukuritegusid terviklikult ning vältida erinevate vaenu vormide või sihtrühmade suhtes killustatud lähenemisviisi, eelkõige seoses erinevustega liikmesriikide vahel.
Komitee nõuab ka vaenukõne ja vaenukuritegude terviklikku käsitlemist ELi väärtustes ja põhiõigustes.
Lisaks nõuab komitee vaenukõne ja vaenukuritegude seoste kindlaksmääramist praeguste ELi kuritegudega.
Sellega seoses tuleks tõhustada teabevahetust õiguskaitseasutuste ja valitsuste vahel.
3.6.
Komitee ootab järgmise sammuna vaenukõne ja vaenukuritegude määratluse loomist ning on valmis panustama institutsioonidevahelisse konsultatsiooni.
See määratlus on äärmiselt oluline õiguskindluse, aga ka põhiõiguste kaitse ja kindla üldise teabevahetuse tagamiseks.
Nõukogu raamotsus teatud rassismi ja ksenofoobia vormide ja ilmingute vastu võitlemise kohta kriminaalõiguse vahenditega on asjakohane lähtepunkt sellise määratluse väljatöötamiseks, mida saaks kohaldada laiemas kontekstis, kasutades samal ajal ka Euroopa Nõukogu kasutatud määratlusi.
3.7.
Vaenukõne ja vaenukuritegude määratlused peaksid hõlmama kõiki asjakohaseid kaitstud tunnuseid, mis põhinevad ELi põhiõigustel, sealhulgas sugu/sotsiaalne sugu, rassiline või etniline päritolu, usutunnistus või veendumused, puue, vanus ja seksuaalne sättumus, aga ka ideoloogilised ja südametunnistusega seotud veendumused.
Kuigi kaitstud tunnused erinevad üksteisest, peaks määratlus käsitlema erinevaid tunnuseid samade põhimõtete alusel.
Samuti tuleks vältida killustatud lähenemisviisi erinevatele vähemustele ja rühmadele ning kasutada selle asemel üldisi väljendeid, mida kohaldatakse kogu kaitstud tunnuse spektris.
Lisaks peaks määratlus olema piisavalt kaasav, et reageerida aja jooksul ilmuvatele uutele sotsiaalsetele nähtustele.
3.8.
Need määratlused peaksid hõlmama mis tahes suulisi või kirjalikke väljendus- ja teovorme, olenemata väljendumise või tegevuse toimumise kohast, st kas töö, avalike ülesastumiste või era- või avalike teenuste kasutamise jne kontekstis.
See peaks hõlmama ka nii veebipõhiseid kui ka veebiväliseid väljendusi.
3.9.
Kuigi määratlused peaksid olema põhjalikud, ei saa need ühemõtteliselt täiuslikud olla ning nendesse peaks alati kriitiliselt suhtuma, toetudes tõenditele, mis on rakendamisel pandud asjaomasesse konteksti.
Ühised suunised siin arvesse võetavate tegurite kohta oleks üks vahend määratluste ja eeskirjade ühtse rakendamise tõhustamiseks.
3.10.
Samuti on tähtis tagada, et määratlused ja eeskirjad ei töötaks oma eesmärkidele vastu.
Näiteks ei tohi need häbimärgistada sõnu, mis on tavakasutuses käibel neutraalsena.
See on samuti seotud eesmärgiga arendada ühiseid eeskirju kõikide rühmade kaitsmiseks, selle asemel et teatavatele rühmadele näpuga näidata.
3.11.
Vaenukõne ja vaenukuritegude ning vastavate sanktsioonide määratlemisel on oluline selgitada tervikuna nende suhet põhiõigustega.
See on eriti oluline väljendus- ja teabevabaduse puhul, sealhulgas tingimuste puhul, mis õigustavad isikute ja meedia väljendusvabaduse piiramist.
Vastavalt võib olla vaja täpsemalt selgitada ka teiste põhiõiguste määratlust.
3.12.
Kuigi vaenukõne ja vaenukuritegusid võib pidada omaette kuriteoliigiks, on siin teatud kattuvusi ka praeguste ELi kuritegudega.
Praegused ELi kuriteod ei hõlma siiski kõiki vaenukõne ja vaenukuritegude ilminguid selle kuriteoliigi erinevate vormide ja erineva sisu tõttu.
Seda näitab hästi ka nn vaenupüramiid, mis algab eelarvamuslikul motiivil põhinevast kõnest ja tegevusest ning liigub diskrimineerimise kaudu füüsilise vägivalla ja isegi terrorismini.
3.13.
Nagu teatises märgitud, ei ole vaenukõne ja vaenukuritegudega tegelemine ainult sisu, vaid ka menetluse küsimus.
Seega tuleb pöörata piisavalt tähelepanu probleemidele, mis on seotud ligipääsuga teabele, õiglusele ja õiguskaitseva­ henditele.
Isegi kui vaenukõnet ja vaenukuritegusid tunnistatakse ja reguleeritakse riiklikul tasandil, on rakendamises/tea­ tamises/uurimises palju lünkasid.
Kui andmeid nende kuritegude levimuse kohta liikmesriikides ja ELis pole edastatud ja neid pole nõuetekohaselt uuritud eelarvamuslikul motiivil põhineva kuriteona, on need ebausaldusväärsed.
3.14.
Vaenukõne ja vaenukuritegude lisamine ELi kuritegude nimekirja on ohvrite õiguste kaitseks hädavajalik.
Ohvrite õigusi käsitleva ELi direktiivi õigusnorm (mis hõlmab kuriteoohvreid) ei pruugi kehtida, kui vaenujuhtumi aluseid, näiteks puuet, ei tunnistata.
Vahejuhtumite arvu suurenemise tõttu tuleks rohkem tähelepanu pöörata ohvrite kaitsmisele.
Seega tuleks tagada ohvrite ligipääs teabele ja erikaitsemeetmetele, mis on antud ohvrite direktiivi alusel kõige haavatavamatele kuriteoohvritele.