17.8.2022
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 312/13
Logoul produsului este constituit din ansamblul grafic format din simboluri și cuvinte ilustrat în cele ce urmează:
4.
Delimitarea concisă a ariei geografice Produsul „Pitina” este realizat doar în provincia Pordenone, pe teritoriul comunelor Andreis, Barcis, Cavasso Nuovo, Cimolais, Claut, Erto Casso, Frisanco, Maniago, Meduno, Montereale Valcellina, Tramonti di Sopra și Tramonti di Sotto.
5.
Legătura cu aria geografică Caracterul specific al produsului „Pitina” se datorează calităților intrinseci și originalității acestuia, și anume utilizarea neobișnuită a cărnii de vânat sau de ovine sau caprine, care nu se regăsește nicăieri în zona alpină, și modalităților de conservare a produsului, care, contrar celor prevăzute pentru preparatele generice din carne, presupun înlocuirea membranei sau a șoriciului cu un strat fin de făină de porumb care, datorită unei utilizări pricepute a afumării, permite maturarea produsului fără uscare excesivă.
Teritoriul de origine al produsului „Pitina” prezintă condiții ecologice și de mediu distincte, fiind definit de Observatorul meteorologic regional (OSMER, 2011) ca o „enclavă prealpină cu un profil meteorologic și climatic autonom, caracterizat de medii ale precipitațiilor anuale care sunt cu adevărat de record, o amestecare frecventă a maselor de aer datorită specificității reliefului, în care se găsește zăpada permanentă la cea mai mică altitudine din Alpi”.
Din punct de vedere geografic, teritoriul care dă naștere produsului „Pitina” corespunde cu teritoriul a trei văi, denumite Valcellina, Val Colvera și Val Tramontina, cuprins în zona de munte de deasupra marii câmpii occidentale din Friuli, și se extinde între fluviile Tagliamento și Piave.
O parte a teritoriului este situată în zona Parcului natural al Dolomiților friulani.
Istoria acestui teritoriu este marcată de sărăcie, emigrare și o economie de subzistență în care carnea era un bun prețios, iar creșterea porcinelor era practic inexistentă.
Aprovizionarea cu proteine animale se făcea din carnea oilor și caprelor sacrificate pentru că au ajuns la limita de vârstă, pentru că au fost rănite sau pentru că au căzut într-o râpă sau, uneori, din carne de vânat ungulat sacrificat în cele mai multe cazuri de braconieri.
Necesitatea de a păstra cât mai mult timp posibil, mai ales pentru lunile de iarnă, puțina carne disponibilă a dus la evoluția tehnicilor de conservare pe care le regăsim, de altfel, peste tot în zona alpină și în nordul Europei, printre care se numără afumarea și stabilizarea prin adăugarea grăsimii de porc.
În cazul produsului „Pitina”, cărnurile care nu erau consumate imediat și, mai în general, părțile cel mai puțin apreciate erau degresate (îndepărtându-se grăsimea și tendoanele), mărunțite pe un blat numit „pestadoria” cu ajutorul unui cuțit greu numit „manarin” și apoi modelate în chiftele condimentate cu sare, mirodenii (eventual lăsate la macerat în vin) și fenicul sălbatic.
Chiftelele („pitine”) erau apoi rostogolite prin făină de porumb și puse la uscat deasupra vetrei („fogher” sau „fogolar”).
O serie de mărturii orale, culese de specialiști locali începând din 1978 („La cultura popolare di Andreis e la sua valle”, teză de Renata Vettorelli, Università degli studi di Urbino, 1981-1982), permit să se afirme cu certitudine că prepararea și consumul de „Pitina” erau larg răspândite de la începutul secolului al XIX-lea în Val Tramontina și în văile limitrofe.
Este important să se sublinieze menționarea produsului „Pitina” și a caracteristicilor sale speciale în volumul „La valle del Colvera” (Mazzoli, Maniago, 1973): „[...] Pitina se pregătea din carne de ovine și caprine [...]” și descrierea detaliată care figurează în lucrarea „Civiltà contadina del Friuli – architettura spontanea e lavoro a Navarons”, publicată în 1979: „«Pitina» este o chiftea turtită (opt centimetri diametru și trei centimetri grosime) din carne de oaie sau de berbec, de capră sau de țap sau de cerb lopătar.
Carnea este dezosată, degresată, tocată cu mașina sau manual, sărată și piperată, la care se adaugă usturoi și slănină.
Compoziția este bine amestecată și dată prin mălai.
Porțiile sunt afumate pe jar de lemn de ienupăr.
«Pitini» pot fi păstrate într-un loc uscat chiar și mai mult de un an” (autorul a încercat să acorde termenul la plural utilizând cuvântul „pitini”).
Tradiția produsului „Pitina” din valea Tramontina este menționată în ghidul turistic al V Comunità Montana, publicat în 1989.
„[...] produsul «Pitina» merită o mențiune specială: compus din carne de berbec afumată și ierburi aromatice rare, conține un amestec desăvârșit de mirodenii, aparținând unei rețete vechi de familie, păstrată cu deosebită grijă”.
Denumirea „Pitina” era la origine răspândită în Val Tramontina.
Primii producători despre care există informații au fost locuitorii din cătunele Inglagna și Frasaneit, situate în comuna Tramonti di Sopra.
În această comună, din anul