2022 8 17
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
C 312/13
Toliau pateikiamas produkto logotipas:
4.
Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas Produktas „Pitina“ gaminamas tik šiose Pordenonės provincijos savivaldybėse: Andreis, Barcis, Cavasso Nuovo, Cimolais, Claut, Erto Casso, Frisanco, Maniago, Meduno, Montereale Valcellina, Tramonti di Sopra, Tramonti di Sotto.
5.
Ryšys su geografine vietove Produktas „Pitina“ išsiskiria savo būdingomis savybėmis ir autentiškumu, kuriuos galima apibendrinti taip: neįprastas laukinių gyvūnų, avių arba ožkų mėsos naudojimas, nebūdingas jokiai kitai Alpių vietovei, ir konservavimo metodai, kuriuos taikant, priešingai nei kitų mėsos gaminių atveju, naudojamas ne apvalkalas ar žievelė, o plonas kukurūzų miltų sluoksnis.
Dėl šio sluoksnio ir apgalvoto rūkymo proceso produktas gali būti brandinamas ir nesudžiūsta.
Produktas „Pitina“ gaminamas vietovėje, pasižyminčioje savitomis ekologinėmis aplinkos sąlygomis, kurią regioninė meteorologijos stebėjimo tarnyba (OSMER, 2011 m.) apibrėžė taip: „priealpių anklavas su atskiru klimato profiliu, kuriam būdingas rekordinis vidutinis metinis kritulių kiekis ir dažnas oro masių maišymasis, taip pat kalnuoto kraštovaizdžio, kuriame yra „žemiausias nuolatinis sniegynas Alpėse“, ypatybės“.
Geografiniu požiūriu produkto „Pitina“ gamybos vietovė išsidėsčiusi trijuose slėniuose – Čelinos, Kolveros ir Tramončio – kalnuotame regione virš vakarų Friulio aukštumų lygumų, tarp Taljamento ir Pjavės upių.
Dalis vietovės yra Friulio dolomitų gamtos parke.
Senovėje regionas kentėjo nuo skurdo, emigracijos, vyravo natūrinis ūkis, mėsa čia buvo labai vertingas produktas, o kiaulės augintos ypač retai.
Gyvūniniai baltymai buvo gaunami iš avių ir ožkų, paskerstų joms sulaukus reikiamo amžiaus ar galbūt sužeistų ar žuvusių tarpekliuose, arba kartais iš kanopinių laukinių gyvūnų, kuriuos dažniausiai sumedžiodavo brakonieriai.
Reikėjo kuo ilgiau išsaugoti taip trūkstamą mėsą, ypač žiemą, todėl buvo sukurti konservavimo metodai, kurie tuo tikslu taikomi visame Alpių regione ir Šiaurės Europoje, pvz., mėsos rūkymas ir stabilizavimas naudojant kiaulienos riebalus.
Gaminant produktą „Pitina“, likusi mėsa – dažniausiai ne tokios mėgstamos išpjovos – būdavo stambiai supjaustoma, nuo jos pašalinami riebalai ir sausgyslės ir ji sukapojama ant lentos, vadinamos pestadoria, naudojant sunkų peilį, vadinamą manarin; iš masės buvo formuojami mėsos kukuliai, pridedant druskos, prieskonių (kartais išmirkytų vyne) ir laukinių pankolių.
Tada mėsos kukuliai (pitine) būdavo apvoliojami kukurūzų miltuose ir rūkomi krosnyje (fogher arba fogolar).
Nuo 1978 m. vietos istorikai surinko įvairių žodinių pasakojimų (Renatos Ventorelli disertacijoje „La cultura popolare di Andreis e la sua valle“ („Populiarioji kultūra Andreise ir jo slėnyje“), Urbino universitetas, 1981–1982 mokslo metai), kurie leidžia pagrįstai manyti, kad XIX a. pradžioje produktas „Pitina“ buvo plačiu mastu gaminamas ir valgomas Tramončio slėnyje ir kaimyniniuose slėniuose.
Taip pat svarbu paminėti, kad apie produktą „Pitina“ ir jo ypatybes rašoma knygoje „La valle del Colvera“ (Mazzoli, Maniagas, 1973 m.): „<...> Pitina buvo gaminama iš avių ir ožkų mėsos <...>“, be to, išsamesnis aprašymas pateikiamas 1979 m. išleistoje knygoje „Civiltà contadina del Friuli – architettura spontanea e lavoro a Navarons“ („Valstiečių gyvenimas Friulyje.
Spontaniška architektūra ir darbas Navaronse“): „Pitina yra avių, avinų, ožkų, ožių arba laukinių ožkų mėsos kukulis (aštuonių centimetrų skersmens ir trijų centimetrų storio).
Iš mėsos išimami kaulai, pašalinami išoriniai riebalai, mėsa sumalama naudojant malimo prietaisą arba ranka, pagardinama druska, pipirais ir česnaku ir pridedamas tam tikras kiekis riebalų.
Masė gerai išmaišoma ir apvoliojama kukurūzų miltuose.
Kukuliai rūkomi virš kadagio žarijų.
Pitini galima laikyti sausoje vietoje ilgiau kaip metus.“ (žodžiu pitini autorius siekia pateikti produkto pavadinimą daugiskaitos forma).
Produkto „Pitina“ tradicijos Tramončio slėnyje minimos 5-osios kalnų bendruomenės 1989 m. turistiniame vadove: „<...> visų pirma reikėtų paminėti pitina <...>, gaminamą iš avino mėsos, rūkytos su retais kvapiaisiais augalais ir prieskoniais, meistriškai pridedamais pagal seną akylai saugomą šeimos receptą“.
Pavadinimas „Pitina“ kilęs iš Tramončio slėnio.
Remiantis istoriniais šaltiniais, pirmieji šį produktą ėmė gaminti Inglanjos ir Frasaneito kaimų gyventojai Aukštutinio Tramončio savivaldybėje ir būtent čia asociacija „Pro Loco“ atgaivino vietos tradiciją – nuo