2022.8.17.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 312/13
A termék logója szimbólumok és szavak grafikai ábrázolásából áll, az alábbiak szerint:
4.
A földrajzi terület tömör meghatározása A „Pitina” előállítása kizárólag Pordenone tartományban, Andreis, Barcis, Cavasso Nuovo, Cimolais, Claut, Erto Casso, Frisanco, Maniago, Meduno, Montereale Valcellina, Tramonti di Sopra és Tramonti di Sotto települések közigazgatási területén történik.
5.
Kapcsolat a földrajzi területtel A „Pitina” sajátos volta a termék tulajdonságaiban és eredetiségében nyilvánul meg; utóbbi a teljes alpesi térségben sehol nem jellemző vad- vagy birka-, illetve kecskehús-felhasználásnak, valamint a tartósítási eljárásoknak köszönhető, amelyeknél a hús alapú termékek általános elkészítésétől eltérően nem a bélbe vagy bőrbe történő töltést alkalmazzák, hanem megforgatják egy vékony réteg kukoricalisztben, amely a nagy szakértelemmel végzett füstöléssel együtt lehetővé teszi a termék érlelését, ugyanakkor megakadályozza túlzott mértékű kiszáradását.
A „Pitina” előállítási területe megkülönböztetett ökológiai-környezeti tulajdonságokkal rendelkezik, amelyet a Tartományi meteorológiai megfigyelőállomás (OSMER, 2011) így ír le: „önálló időjárási-éghajlati profillal, átlagos évi csapadékmennyiség tekintetében hiteles rekordértékekkel jellemezhető elő-alpesi térség, ahol gyakori légmozgások társulnak a »legalacsonyabban fekvő örök alpesi hómezőnek« helyet adó hegyvidéki sajátosságokhoz.”
A „Pitina” előállítási területe a Tagliamento és a Piave folyók által határolt Friuli-fennsík nyugati oldala fölött magasodó hegyvidéki térségben elhelyezkedő három völgy, a Valcellina, a Val Colvera és a Val Tramontina.
Az érintett terület egy része a Dolomiti Friulane Nemzeti Park térségében található.
Történelmileg a területre szegénység és elvándorlás, a túlélésre összpontosító gazdaság volt jellemző, ahol a hús különösen drága portéka volt, és csak elvétve fordult elő a sertéstenyésztés.
A terület lakói az állati fehérjét a kiöregedett, lesérült, olykor szikláról lezuhant birkák vagy kecskék levágása útján nyerték; alkalomszerűen pedig patás vadak húsából, amelyre szinte kivétel nélkül orvvadászat során tettek szert.
A hús lehető legtovább történő eltartásának igénye, főként a téli hónapokban, a kevés rendelkezésre álló hús miatt olyan – egyébként a teljes alpesi térségre és Észak-Európára jellemző – tartósítási technikákat fejlesztettek ki, mint a füstölés, és a sertészsír hozzáadásával történő tartósítás.
A „Pitina” esetében a nem rögtön elfogyasztott húst, általánosabban véve a kevésbé értékes részeket felvagdosták, majd a zsíros, inas részek eltávolítását követően egy „manarin”-nak nevezett nagykéssel egy „pestadoriá”-nak nevezett vágódeszkán felaprították, végül só, (időnként borban áztatott) fűszerek és vadkömény hozzáadásával húspogácsákat formáztak belőle.
A húspogácsákat (olaszul polpettine – innen a „pitine” elnevezés) végül megforgatták kukoricalisztben, és a („fogher”-nek vagy „fogolar”-nak) nevezett kémény füstjében szárították.
Helyi tudósok által 1978-tól kezdődően gyűjtött szóbeli tanúságtételek („La cultura popolare di Andreis e la sua valle” – Andreis és völgyének népi kultúrája – Renata Vettorelli diplomamunkája – Università degli studi di Urbino – Urbinói Tudományegyetem – 1981–82-es tanév) – révén biztonsággal állítható, hogy a „Pitina” előállítása és fogyasztása már a tizenkilencedik század elején széles körben elterjedt volt a Tramontina völgyben, illetve a vele szomszédos völgyekben.
A „La valle del Colvera” (Colvera völgye) című kötetben (Mazzoli, Maniago, 1973) sokatmondó utalást találunk a „Pitina”-ról és sajátosságairól: „... a »Pitina« birka- vagy kecskehúsból készült...”
és jelentős a terméknek az 1979-ben napvilágot látott „Civiltà contadina del Friuli – architettura spontanea e lavoro a Navarons” (Paraszti kultúra Friuliban – spontán építészet és munka Navarons-ban) kötetben szereplő részletes ismertetése: A „Pitina” egy bárány, birka, kecske, bakkecske vagy zerge húsának felhasználásával készülő, (nyolc centiméter átmérőjű és három centiméter magas) lapított húspogácsa.
A húst kicsontozzák, eltávolítják róla a zsírt, géppel ledarálják vagy kézzel felaprítják, sózzák, borsozzák, fokhagymát és egy bizonyos százalékos arányban szalonnát adnak hozzá.
A keveréket alaposan összedolgozzák, majd kukoricalisztben megforgatják.
A darabokat borókafa parazsán füstölik.
A „Pitini” darabok száraz, hűvös helyen akár egy évnél hosszabb ideig is eltarthatók (a „Pitini” kifejezés a szerző azon próbálkozását testesíti meg, hogy az elnevezést többes számban használja).
A „Pitiná”-nak a Tramontina völgyben meglévő hagyományáról a V Hegyközség 1989-ben kiadott „Guida turistica” című útikönyve is említést tesz: „... különösen említésre méltó a »Pitina« ...füstölt birkahús alapú, ritka fűszernövények hozzáadásával, egy féltve őrzött családi recept szerint nagy szakértelemmel ízesített termék.”
A „Pitina” elnevezés eredetileg a Tramontina völgyben terjedt el.
A feljegyzések szerint a terméket elsőként a Tramonti di Sopra település Inglagna és Frasaneit településrészének lakosai állították elő; az említett településen a Pro Loco