17.8.2022.
HR
Službeni list Europske unije
C 312/13
U nastavku je prikazan logotip proizvoda:
4.
Sažeta definicija zemljopisnog područja „Pitina” se proizvodi isključivo u provinciji Pordenone, u općinama Andreis, Barcis, Cavasso Nuovo, Cimolais, Claut, Erto Casso, Frisanco, Maniago, Meduno, Montereale Valcellina, Tramonti di Sopra i Tramonti di Sotto.
5.
Povezanost sa zemljopisnim područjem Posebnost „Pitine” temelji se na intrinzičnim svojstvima i izvornosti proizvoda, sažetima u neuobičajenoj upotrebi mesa divljači, ovaca ili koza koja ne postoji nigdje drugdje u Alpama te metodi konzerviranja koja ne uključuje ovitke ili kožu kao u slučaju drugih pripravaka od mesa, već tanak sloj kukuruznog brašna kojim se, uz umjereno dimljenje, omogućuje zrenje proizvoda i sprečava njegovo isušivanje.
„Pitina” se proizvodi na području s posebnim ekološkim i okolišnim uvjetima koje je Regionalni meteorološki opservatorij (OSMER, 2011.) definirao kao „predalpsku enklavu sa zasebnim klimatskim profilom koji karakteriziraju rekordne prosječne godišnje količine padalina i često miješanje zračnih masa, uz posebnosti planinskog krajolika u kojem se nalazi ‚najniži trajni snježni pokrivač u Alpama’”.
U zemljopisnom smislu područje proizvodnje „Pitine” nalazi se u tri doline, Valcellina, Val Colvera i Val Tramontina, koje se nalaze u planinskoj regiji iznad visoravni zapadne Furlanije, između rijeka Tagliamento i Piave.
Dio tog područja nalazi se u Parku prirode Furlanski Dolomiti.
Ta je regija u prošlosti bila pogođena siromaštvom, iseljavanjem i ekonomijom preživljavanja u kojoj je meso bilo dragocjena roba, a svinje su se vrlo rijetko uzgajale.
Izvor životinjskih bjelančevina bile su ovce i koze koje se klalo zbog starosti ili ozljede, ili koje bi uginule padom u klance, a povremeno i divljač koju su većinom lovili krivolovci.
Potreba da se male količine mesa koje su bile dostupne očuvaju što dulje, posebno tijekom zime, dovela je do razvoja metoda čuvanja, kao što su dimljenje te stabilizacija mesa s pomoću svinjske masti, koje su uobičajene za cijelu alpsku regiju i sjevernu Europu.
Za „Pitinu” su se upotrebljavali ostatci mesa, i to često manje popularni dijelovi, koje bi se grubo narezalo uz uklanjanje masnog tkiva i tetiva, te bi ih se teškim nožem zvanim „manarin” isjeckalo na dasci koja se naziva „pestadoria”.
Masa bi se oblikovala u mesne kugle kojima se dodavala sol, začini (katkad namakani u vinu) i divlji komorač.
Te bi se mesne kugle („pitine”) zatim uvaljale u kukuruzno brašno i sušile na dimu u ognjištu („fogher” ili „fogolar”).
Zbog niza usmenih svjedočanstava koja su prikupili lokalni povjesničari od 1978.
nadalje (magistarski rad Renate Ventorelli pod nazivom „La cultura popolare di Andreis e la sua valle” (Tradicijska kultura u Andreisu i njegovoj dolini), Sveučilište u Urbinu, akademska godina 1981.–1982.) došli smo do čvrstog zaključka da su početkom 19. stoljeća priprema i konzumacija „Pitine” bile široko rasprostranjene u Val Tramontini i susjednim dolinama.
Važno je napomenuti i da se „Pitina” i njezina posebna svojstva spominju u knjizi „La valle del Colvera” (Mazzoli, Maniago, 1973.): „[...] Pitina se proizvodi od ovčjeg i kozjeg mesa [...]”, ali i da je detaljno opisana u knjizi „Civiltà contadina del Friuli – architettura spontanea e lavoro a Navarons” (Život seljaka u Furlaniji – spontana arhitektura i rad u selu Navarons) objavljenoj 1979.: „Pitina je valjana kugla promjera osam centimetara i debljine tri centimetra, koja se sastoji od mesa ovce, ovna, koze, jarca ili divokoze.
Meso se otkoštava nakon što se ukloni vanjsko masno tkivo i melje strojno ili ručno te mu se zatim dodaje sol, papar i češnjak, uz određenu količinu sala.
Smjesa se dobro izmiješa i uvalja u kukuruzno brašno.
Kugle se dime iznad žeravice drva kleke.
‚Pitini’ se mogu čuvati na suhom mjestu više od godinu dana” („pitini” su autorov pokušaj da taj naziv upotrijebi u množini).
Tradicija proizvodnje „Pitine” u dolini Val Tramontina spominje se u turističkom vodiču planinske zajednice V Comunità Montana iz 1989.: „[...] posebno se mora spomenuti ‚pitina’ [...] koja se radi od mesa ovna i dimi uz rijetko aromatično bilje i začine, koji se posebnim umijećem dodaju prema starom, ljubomorno čuvanom obiteljskom receptu”.
Naziv „Pitina” potječe iz doline Val Tramontina.
Povijesni dokazi upućuju na to da su je prvi proizvodili stanovnici sela Inglagna i Frasaneit u općini Tramonti di Sopra i upravo je ondje, od 1969. nadalje, udruženje Pro Loco počelo raditi na oživljavanju lokalne tradicije tako što je organiziralo Festival Pitine koji se od