17.8.2022
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 312/13
Toote logo hõlmab kogu järgnevat graafilist kujutist koos sellel toodud sümbolitega ja tekstiga.
4.
Geograafilise piirkonna täpne määratlus Toodet „Pitina“ valmistatakse üksnes Pordenone provintsi järgmiste kommuunide territooriumil: Andreis, Barcis, Cavasso Nuovo, Cimolais, Claut, Erto Casso, Frisanco, Maniago, Meduno, Montereale Valcellina, Tramonti di Sopra ja Tramonti di Sotto.
5.
Seos geograafilise piirkonnaga Toote „Pitina“ eriomadused tulenevad toote olemusest ja eripärast, st metslooma-, lamba- või kitseliha vähelevinud kasutusviisist, mida Alpide piirkonnas mujal ei esine, ning toote säilitusviisist, mille puhul on erinevalt lihatoodete puhul tavapäraselt kasutatav sool või seanahk asendatud õhukese maisijahu kihiga, mis koostoimes toote suitsutamisel kasutatava erimeetodiga võimaldab toodet laagerdada nii, et see ei kuiva ülemääraselt.
Toote „Pitina“ päritolupiirkonda iseloomustavad eripärased ökoloogilised ja keskkonnatingimused, mida piirkondlik meteoroloo­ giaobservatoorium (OSMER, 2011) on iseloomustanud kui „autonoomse meteoroloogilise ja kliimaprofiiliga Alpi eelmäestike enklaavi, millele on iseloomulik keskmine aastane sademehulk, pinnavormide eripärast tingitud õhumasside sage vahetumine ning Alpide kõige madalamal asuvad igilume piirkonnad“.
Geograafiliselt hõlmab toote „Pitina“ tootmispiirkond kolme suurt orgu: Valcellina, Val Colvera ja Val Tramontina, mis jäävad suurt läänepoolset Friuli platood piiravasse mäestikualasse ning asuvad Tagliamento ja Piave jõgede vahel.
Osa piirkonnast asub Dolomiti Friulane rahvuspargi territooriumil.
Seda piirkonda on iseloomustanud vaesus, väljaränne ja säästlik eluviis; liha kasutati toiduks harva ja seakasvatus puudus peaaegu täielikult.
Loomsete valkude saamiseks toidu abil tapeti vanusepiiri saavutanud, vigastatud või mäelõhesse kukkunud lambaid ja kitsi, mõnikord kasutati selleks ka peamiselt salaküttimise teel hangitud sõralistest metsloomade liha.
Kuna vähest olemasolevat liha oli vaja talvekuude jooksul säilitada, arendati välja säilitusmeetodid, mida võib kohata ka mujal Alpide piirkonnas ja Põhja-Euroopas ning mis hõlmavad toote suitsutamist ja selle stabiliseerimist searasva lisamise teel.
Toote „Pitina“ puhul tükeldati liha, mida kohe ei tarbitud, ja üldjuhul vähem väärtuslikud osad, ning eraldati rasv ja kõõlused ning liha tükeldati raske noaga (manarin) lõikelaual (pestadoria); saadud lihamassist vormiti väikesed pätsikesed, millele lisati soola, vürtse (mida leotati mõnikord veinis) ja apteegitilli.
Lihapätsikesi (pitine) veeretati seejärel maisijahus ning suitsutati koldes (fogher või fogolar).
Kohalike ajaloolaste poolt alates 1978. aastast kogutud suuliste tõendite põhjal (Renata Ventorelli väitekiri „La cultura popolare di Andreis e la sua valle“ („Andreisi ja selle oru rahvakultuur“), Urbino ülikool, 1981.– 1982. õppeaasta) võib kindlalt väita, et toote „Pitina“ valmistamine ja tarbimine Val Tramontinas ja selle naaberorgudes oli laialt levinud juba alates XIX sajandi algusest.
Oluline on rõhutada toote „Pitina“ ja selle eriomaduste nimetamist teoses „La valle del Colvera“ (Mazzoli, Maniago, 1973): „...
Pitinat valmistati lamba- ja kitselihast...“, ning üksikasjalikku kirjeldust, mis on esitatud 1979. aastal avaldatud teoses „Civiltà contadina del Friuli – architettura spontanea e lavoro a Navarons“ („Friuli talupoegade elu – traditsiooniline arhitektuur ja tööd Navaroni külas“): „Pitina“ – tegemist on kokkuvajutatud pätsiga (läbimõõt kaheksa sentimeetrit ja paksus kolm sentimeetrit), mis on valmistatud lamba-, jäära-, kitse-, soku- või hirvelihast.
Lihast eemaldatakse luud ja eraldatakse rasv ning liha hakitakse masina abil või käsitsi, seejärel lisatakse sool, pipar ning küüslauk ja pekitükid.
Segu segatakse korralikult läbi ning seda veeretatakse maisijahus.
Valmis tükid suitsutatakse kadakapuu sütel.
„Pitini“ säilis kuivas kohas enam kui aasta jooksul“ (autor kasutab mitmuse vormi „pitini“).
„Pitina“ valmistamise tava Val Tramontina orus on nimetatud 1989. aastal ilmunud V Comunità Montana turistidele mõeldud reisijuhis. „... pitina väärib erilist tähelepanu... koosnedes suitsutatud lambaliha ja haruldaste maitsetaimede segust, lisatavate vürtside kogus on perekonnaretseptide hulka kuuluv hoolikalt hoitud saladus“.
Esialgu levis nimetus „Pitina“ ainult Val Tramontinas.
Esimesteks tootjateks peetakse Tramonti di Sopra kommuunis asuvate Inglagna ja Frasaneiti talude elanikke.
Samas kommuunis otsustas ühing Pro Loco 1969. aastal taaselustada kohaliku traditsiooni,