17.8.2022
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 312/13
Produktets logo er angivet nedenfor:
4.
Kort angivelse af det geografiske områdes afgrænsning »Pitina« produceres udelukkende i provinsen Pordenone i kommunerne Andreis, Barcis, Cavasso Nuovo, Cimolais, Claut, Erto Casso, Frisanco, Maniago, Meduno, Montereale Valcellina, Tramonti di Sopra og Tramonti di Sotto.
5.
Tilknytning til det geografiske område Særegenheden ved »Pitina« er produktets iboende egenskaber og originalitet, der kan sammenfattes i den usædvanlige anvendelse af vildt-, fåre- eller gedekød, som ikke ses andre steder i Alperne, og i konserveringsmetoder, der i modsætning til andre forarbejdninger baseret på kød ikke er i tarm eller har en skorpe, men et tyndt lag majsmel, som sammen med en passende røgning gør det muligt for produktet at modnes og forhindrer det i at tørre ud. »Pitina« produceres i et område med særlige økologiske og miljømæssige betingelser, som det regionale meteorologiske institut (OSMER, 2011) har defineret som »en foralpin enklave med en særegen klimaprofil, der er karakteriseret ved en rekordhøj gennemsnitsnedbør med hyppig blanding af luftmasserne sammen med særegenheden ved det bjergrige landskab, der er hjemsted for »det lavest liggende permanente sneområde i Alperne««.
Geografisk set er produktionsområdet for »Pitina« placeret i tre dale — Valcellina, Val Colvera og Val Tramontina — inden for den bjergrige region over højsletten i det vestlige Friuli, mellem floderne Tagliamento og Piave.
En del af området ligger inden for naturparken Dolomiti Friuliane.
Denne region har i tidens løb været ramt af fattigdom, emigration og en subsistensøkonomi, hvor kød var et værdifuldt produkt, og svineavl var ekstremt sjældent.
Der blev leveret animalsk protein fra slagtning af får og geder, der havde nået den påkrævede alder, eller som eventuelt var blevet såret eller dræbt i bjergkløfter, eller af og til fra klovbærende vildt, som i de fleste tilfælde blev nedlagt af krybskytter.
Behovet for at konservere den smule kød, der var til rådighed, så længe som muligt, særligt i vinterperioden, førte til udviklingen af konserveringsteknikker, der i øvrigt er fælles for hele Alpeområdet og Nordeuropa, såsom røgning af kød og stabilisering heraf med svinefedt.
Hvad angår »Pitina«, blev restkød, som ofte er de mindre populære udskæringer, skåret groft op, fedtet og senerne blev fjernet, og kødet blev skåret ud på et bræt kaldet et »pestadoria« med en tung kniv kaldet en »manarin«.
Massen blev formet til kødboller med tilsætning af salt og krydderier (nogle gange opblødt i vin) og vild fennikel.
Kødbollerne (»pitine«) blev så rullet i majsmel og røget i ildstedet (»fogher« eller »fogolar«).
En række mundtlige overleveringer indsamlet fra lokale historikere fra 1978 og fremefter (i afhandlingen fra Renata Ventorelli med titlen »La cultura popolare di Andreis e la sua valle« (populærkultur i Andreis og dens dal), Urbino universitet, det akademiske år 1981-1982) har gjort det muligt at konstatere med sikkerhed, at »Pitina« blev forarbejdet og spist i vid udstrækning i Val Tramontina og de nærliggende dale i starten af 1800-tallet.
Det er også vigtigt at bemærke henvisningen til »Pitina« og dens særlige egenskaber i bogen »La valle del Colvera« (Mazzoli, Maniago, 1973): »...
Pitina blev fremstillet af fåre- og gedekød ...«, samt den mere detaljerede beskrivelse, som findes i bogen »Civiltà contadina del Friuli — architettura spontanea e lavoro a Navarons« (landsbyliv i Friuli — spontan arkitektur og arbejde i Navarons), der blev udgivet i 1979: »Pitina er en rullet kugle (otte centimeter i diameter og tre centimeter tyk) af fåre-, bukke-, gede- eller gemsekød.
Kødet er udbenet, det ydre fedtlag er fjernet, og kødet er hakket i en maskine eller i hånden, derefter er det krydret med salt, peber og hvidløg, og en bestemt mængde fedt er tilføjet.
Massen blandes godt sammen og rulles i majsmel.
Kuglerne røges over gløder fra enebærtræ. »Pitini« kan opbevares et tørt sted i mere end et år« (»pitini« er forfatterens forsøg på at sætte betegnelsen i flertal).
Traditionen for »Pitina« i Val Tramontina nævnes i turistguiden for V Comunità Montana fra 1989: »... især »pitina« bør nævnes ... fremstillet af bukkekød, som er røget med sjældne aromatiske krydderurter og krydderier, der tilføjes med omhu i henhold til en gammel nidkært bevogtet familieopskrift.« Betegnelsen »Pitina« stammer fra Val Tramontina.
De første personer, der producerede den, er i henhold til historisk dokumentation landsbyboerne i Inglagna og Frasaneit i kommunen Tramonti di Sopra, og det er her, hvor Pro Loco-sammenslutningen fra 1969 og