17.8.2022 г.
BG
Официален вестник на Европейския съюз
C 312/13
Логото на продукта се състои от целия графичен знак, който включва представените по-долу символи и думи:
4.
Кратко определение на географския район „Pitina“ се произвежда изключително в провинция Порденоне, на територията на следните общини: Андреис, Барчис, Кавасо Нуово, Чимолаис, Клаут, Ерто Касо, Фризанко, Маниаго, Медуно, Монтереале Валчелина, Трамонти ди Сопра и Трамонти ди Сото.
5.
Връзка с географския район Специфичният характер на „Pitina“ се изразява в неговите присъщи качества и неговата оригиналност, а именно в необичайното използване на месото от дивеч или от овце или кози, което не се среща никъде другаде в алпийската верига, както и в начина на консервация на продукта, при който, за разлика от практиката при този род продукти на основата на месо, червото или кожата са заменени с фин слой царевично брашно, който в съчетание с умелото използване на опушването дава възможност за зреене на продукта без прекомерно изсушаване.
Продуктът „Pitina“ произхожда от район, притежаващ отличителни екологични и природни условия, определяни от регионалната метеорологична обсерватория (OSMER, 2011 г.) като „предалпийски анклав със самостоятелен метеорологичен и климатичен профил, характеризиращ се с наистина типични средногодишни валежи и често разместване на въздушните маси поради спецификата на релефа, където се наблюдава постоянен фирн на най-ниска надморска височина в Алпите“.
От географска гледна точка районът на производство на „Pitina“ съответства на трите долини Валчелина, Вал Колвера и Вал Трамонтина, попадащи в планинската зона над голямата западна долина на Фриули и простиращи се между реките Таляменто и Пиаве.
Част от територията е разположена в зоната на природния парк „Фриулски доломити“ (Dolomiti Friulane).
Историята на този район е белязана от бедност, емиграция и основана на производство за собствената прехрана икономика, където месото е било ценен продукт и където много рядко са отглеждани свине.
Набавянето на белтъци от животински произход ставало чрез месо от овце и кози, заклани защото са достигнали пределната си възраст, били са наранени или са паднали в някое дере, или понякога от месо на копитен дивеч, убит почти винаги от бракониери.
Необходимостта да се съхрани възможно най-дълго, преди всичко за зимните месеци, малкото налично месо, е довела до развиване на техниките за консервация, които впрочем се срещат навсякъде в алпийската верига и в северната част на Европа, сред които са опушването и стабилизирането с добавяне на свинска тлъстина.
В случая на „Pitina“ месото, което не е било незабавно консумирано, и като цяло най-малко харесваните части са се нарязвали на едро, изчиствали са се от тлъстината и сухожилията, надробявали са се върху дъска, наричана „pestadoria“, с помощта на тежък нож, наричан „manarin“, за да бъдат преоформени като малки топки с добавка на сол, подправки (евентуално оставени да киснат във вино) и див копър.
След това топките („pitine“) се овалвали в царевичното брашно и се оставяли да съхнат, като се опушват над огнището („fogher“ или „fogolar“).
От поредица устни сведения, събирани от 1978 г. насам от местни изследователи („La cultura popolare di Andreis e la sua valle“ — труд на Renata Vettorelli — Università degli studi di Urbino — академичната 1981—1982 година), става възможно да се твърди със сигурност, че приготвянето и консумацията на „Pitina“ са били широко разпространени от началото на XIX в. във Вал Трамонтина и в съседните долини.
Важно е да се подчертае споменаването на „Pitina“ и неговите специфични характеристики в произведението „La valle del Colvera“ (Mazzoli, Maniago, 1973 г.): „...
Продуктът „pitina“ се приготвя от овче или козе месо...“ и подробното описание, съдържащо се в произведението „Civiltà contadina del Friuli — architettura spontanea e lavoro a Navarons“, публикувано през 1979 г.: „Pitina“ — това е сплескана малка топка (с диаметър осем сантиметра и дебелина три сантиметра), направена от месо от овца или овен, от коза или козел, или от елен.
Месото се обезкостява, изчиства се от тлъстината, накълцва се с машина или на ръка, поръсва се със сол и черен пипер, добавя се чесън и известно количество сланина.
Всичко се смесва добре и се овалва в царевично брашно.
Отделните топки се опушват върху жар от хвойнови дърва.
Топките „pitini“ може да бъдат съхранявани на сухо място в продължение на повече от година“ (авторът се е опитал да постави думата в множествено число, като използва „pitini“ вместо „pitinа“).
Традицията на „Pitina“ във Вал Трамонтина се споменава в туристическия пътеводител на V Comunità Montana, публикуван през 1989 г.: „... „Pitina“ заслужава да се спомене специално..., направен от опушено овче месо и редки ароматни билки, това е продукт на умело дозиране на подправки съгласно ревниво пазена старинна семейна рецепта“.
Наименованието „Pitina“ първоначално е било разпространено във Вал Трамонтина.
Първите производители, за които са запазени сведения, са жителите на селцата Ингланя и Фразанеит, разположени в община Трамонти ди Сопра.
Именно в тази община от 1969 г. насам сдружението Pro Loco възражда местната традиция, като оттогава всяка