SL
C 311/16
Uradni list Evropske unije
16.8.2022
Tožbeni razlogi in bistvene trditve Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.
1.
Prvi tožbeni razlog: sklep Komisije, ki je bil tožeči stranki vročen z dopisom z dne 1. aprila 2022 je treba razglasiti za ničen.
Tožeča stranka je Komisiji z dopisom z dne 15. decembra 2021 predložila zahtevo.
Komisija je na to zahtevo odgovorila z zgoraj omenjenim dopisom, v katerem je vlogo tožeče stranke označila za nedopustno.
Tožeča stranka trdi, da je sklep Komisije s tega vidika v temelju napačen, pomeni kršitev okoljskega prava EU in okoljskega mednarodnega prava ter kršitev Pogodb.
Tožeča stranka trdi, da Komisija krši pozitivne obveznosti, ki jih ima na podlagi Pogodb in mednarodnega prava, vključno s členi 3, 6 in 7 Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Aarhuška konvencija).
Tožeča stranka poleg tega trdi, da je z izpodbijanim sklepom Komisije kršeno sekundarno pravo Unije, vključno s členoma 9 in 10 Uredbe (ES) št.
1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (2).
Tožeča stranka trdi, da je s sklepom Komisije kršena njena pravica do pravnega varstva na podlagi Aarhuške konvencije in Uredbe (ES) št.
1367/2006 (kakor je bila spremenjena).
2.
Drugi tožbeni razlog: Komisija je opustila ukrepanje v smislu člena 265 PDEU v zvezi z NEPN-ji, ki jih je Komisija ocenila, sprejela in objavila, vključno z zlasti švedskim NEPN.
Komisija je s tem, da ni ukrepala, kršila obveznosti, ki jih ima na podlagi Pogodb in mednarodnega prava, vključno s členi 3, 6 in 7 Aarhuške konvencije.
Tožeča stranka trdi tudi, da je Komisija z opustitvijo kršila sekundarno pravo Unije, vključno z med drugim členom 9 in 10 Uredbe (ES) št.
1367/2006 (kakor je bila spremenjena).
3.
Tretji tožbeni razlog: Komisija ni zagotovila popolne skladnosti švedskega NEPN z Arhuško konvencijo, zato navedeni NEPN je in je bil v celotnem upoštevnem obdobju ocenjen, sprejet in objavljen v očitnem nasprotju s pravom EU in mednarodnim pravom in je zato nezakonit.
4.
Četrti tožbeni razlog: z Uredbo (EU) 2018/1999 se ne izvajajo določbe Aarhuške konvencije, vključno z njenim členom 7, in v zato ni skladna z okoljskim pravom EU in mednarodnim pravom.
Poleg tega ali podredno tožeča stranka trdi, da Uredba (EU) 2018/1999 krši Pogodbi.
Zato tožeča stranka trdi, da je treba Uredbo (EU) 2018/1999 razglasiti za nezakonito.
(1)
(2)
Uredba (EU) 2018/1999 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepov, spremembi uredb (ES) št.
663/2009 in (ES) št.
715/2009 Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv 94/22/ES, 98/70/ES, 2009/31/ES, 2009/73/ES, 2010/31/EU, 2012/27/EU in 2013/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Sveta 2009/119/ES in (EU) 2015/652 ter razveljavitvi Uredbe (EU) št.
525/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2018 L 328, str. 1).
Uredba (ES) št.
1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006, L 264 str. 13).
Tožba, vložena 17. junija 2022 – Ryanair/Komisija (Zadeva T-366/22) (2022/C 311/19) Jezik postopka: angleščina Stranki Tožeča stranka: Ryanair DAC (Swords, Irska) (zastopniki: E. Vahida, S. Rating in I.-G. Metaxas-Maranghidis, odvetniki)
Tožena stranka: Evropska komisija