BG
C 303/2
Официален вестник на Европейския съюз
8.8.2022 г.
V (Становища)
СЪДЕБНИ ПРОЦЕДУРИ
СЪД Решение на Съда (първи състав) от 22 юни 2022 г. (преюдициално запитване от Audiencia Provincial — León — Испания) — AB Volvo, DAF TRUCKS NV/RM (Дело C-267/20) (1) (Преюдициално запитване — Картели — Член 101 ДФЕС — Директива 2014/104/ЕС — Членове 10, 17 и 22 — Искове за обезщетение за вреди за нарушенията на разпоредбите на правото на Европейския съюз в областта на конкуренцията — Давностен срок — Оборима презумпция за вреда — Количествено определяне на претърпените вреди — Късно транспониране на директивата — Прилагане във времето — Материалноправни и процесуални разпоредби) (2022/C 303/02) Език на производството: испански Запитваща юрисдикция Audiencia Provincial — León (Апелативен съд на провинция Леон) Страни в главното производство Жалбоподатели: AB Volvo, DAF TRUCKS NV Ответник: RM Диспозитив Член 10 от Директива 2014/104/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 година относно някои правила за уреждане на искове за обезщетение за вреди по националното право за нарушения на разпоредбите на правото на държавите членки и на Европейския съюз в областта на конкуренцията трябва да се тълкува в смисъл, че съставлява материалноправна разпоредба по смисъла на член 22, параграф 1 от тази директива и че в приложното му поле ratione temporis попада иск за обезщетение за вреди, който, макар и да се отнася до нарушение на конкурентното право, което е прекратено преди влизането в сила на посочената директива, е предявен след влизането в сила на разпоредбите за транспонирането ѝ в националното право, доколкото приложимият давностен срок за този иск по силата на старите правила не е изтекъл преди датата на изтичане на срока за транспониране на същата директива.
Член 17, параграф 1 от Директива 2014/104 трябва да се тълкува в смисъл, че съставлява процесуална разпоредба по смисъла на член 22, параграф 2 от тази директива и че в приложното му поле ratione temporis попада иск за обезщетение за вреди, който, макар и да се отнася до нарушение на конкурентното право, което е прекратено преди влизането в сила на посочената директива, е предявен след 26 декември 2014 г. и след влизането в сила на разпоредбите за транспонирането ѝ в националното право.
Член 17, параграф 2 от Директива 2014/104 трябва да се тълкува в смисъл, че съставлява материалноправна разпоредба по смисъла на член 22, параграф 1 от тази директива и че в приложното му поле ratione temporis не попада иск за обезщетение за вреди, който, макар и предявен след влизането в сила на разпоредбите, с които посочената директива е транспонирана със закъснение в националното право, се отнася до нарушение на конкурентното право, което е прекратено преди датата на изтичане на срока за транспониране на тази директива.
(1)
ОВ C 320, 28.9.2020 г.