18.7.2022
SL
Uradni list Evropske unije
C 275/5
2.
Uvod in splošne ugotovitve 2.1 Evropski in svetovni turizem se ne bosta vrnila na raven pred pandemijo.
Vpliv pandemije ter posledice za družbe in gospodarstvo še niso povsem vidni.
Pred pandemijo COVID-19 je turizem neposredno ali posredno obsegal skoraj 10 % BDP EU in zagotavljal približno 22,6 milijona delovnih mest, EU pa je bila vodilna svetovna turistična destinacija s 563 milijoni mednarodnih prihodov in 30 % svetovnega dobička v letu 2018.
S 30 % mednarodnih prihodov je bila EU leta 2018 najbolj priljubljena turistična destinacija na svetu.
Leta 2018 je bilo v EU-27 več kot 600 000 turističnih nastanitev, rezerviranih pa je bilo skupno 1 326 049 994 nočitev.
2.2 Skupno raziskovalno središče Evropske komisije (JRC) je ocenilo, da turistična industrija zagotavlja več kot 6 % vseh zaposlitev v EU.
Poleg tega turizem v nekaterih regijah k zaposlovanju prispeva še veliko več in je pogosto edina oblika zaposlitve za nizko usposobljene delavce.
Na Kreti (Grčija), v Jadranski Hrvaški (Hrvaška), Dolini Aoste (Italija) in na Kanarskih otokih (Španija) turizem na primer zagotavlja več kot 30 % vseh delovnih mest v regiji.
2.3 Po več valovih pandemije COVID-19 v letih 2020 in 2021 lahko zdaj vidimo razsežnost njenega vpliva na zaposlovanje in njene uničujoče družbene posledice v turističnem in prometnem sektorju: pomanjkanje mednarodnega turizma, nezadostno in slabo povpraševanje po blagu/storitvah, povezanih s turizmom (zaradi potrošniških modelov in vedenjskih sprememb v turizmu v času pandemije COVID-19), čedalje več poslovnih neuspehov in naraščajoča zadolženost (ki ni omejena le na turistična podjetja), težave pri dostopu do likvidnostnih ukrepov in neučinkoviti odzivi javnih uprav.
Ukrepi večkratnega ponovnega odpiranja in zapiranja, napačna uporaba ukrepov omejevanja s COVID potrdili in nezmožnost neodvisnih organov, da bi zagotovili enotne pravice turistom oziroma potnikom in podjetjem, zapletenost in pogosto pomanjkanje zanesljivih informacij o dejanskih lokalnih zdravstvenih in varnostnih razmerah za turiste ter zapleteni birokratski postopki za mobilnost znotraj notranjih meja EU prav tako ne pripomorejo k ponovni vzpostavitvi čezmejne mobilnosti in spodbujanju gospodarskega okrevanja.
2.4 Omeniti je treba, da je glede na nedavno poročilo službe Evropskega parlamenta za raziskave (EPRS) (12) vpliv pandemije COVID-19 na različne turistične destinacije v Evropski uniji asimetričen in močno lokalno pogojen.
2.5 Kot je razvidno iz slik 1 in 2 poročila EPRS, se je v času pandemije prispevek turizma k zaposlovanju in BDP znatno zmanjšal.
V Italiji se je na primer prispevek turizma k BDP leta 2020 prepolovil (v primerjavi z letom 2019), saj se je s 13,1 % zmanjšal na 7 %, izgubljenih pa je bilo 337 000 delovnih mest.
V primerjavi z ZDA je več držav članic EU (npr.
Nemčija, Italija in Francija) prizadela večja izguba v smislu BDP, manjša pa v smislu delovnih mest.
2.6 Enaindvajset mesecev po začetku pandemije v Evropi sta svetovna turistična in prevozna sektorja še vedno v krizi, kot je doslej še ni bilo (13).
2.7 V EU je mogoče v urbanih območjih opaziti tudi „nove“ vzorce prevoza na delo in nakupovanja, ki so prilagojeni vladnim omejitvam potovanj, na primer več hoje, kolesarjenja, potovanj z avtomobilom in spletnega nakupovanja, na račun potovanja z javnim prevozom.
V številnih državah EU zaradi omejitev v zvezi s COVID-19 zlasti starejši ne morejo ustvarjati toliko povpraševanja po sezonskem turizmu in prevozu.
2.8 Potovanja z vlaki, križarkami, potniškimi ladjami in letali so utrpela škodo, povpraševanje v mednarodnem turizmu pa se je zmanjšalo za 70 %, kar je povzročilo izgubo prihodkov in delovnih mest v obeh sektorjih in tudi sektorjih, ki so od njiju odvisni (npr. industrijski in maloprodajni sektor).
Čeprav je bil vpliv na tovorni promet doslej majhen, se pričakuje, da se bo ta sektor v prihodnjih letih skrčil, zlasti če bo gospodarstvo v recesiji.
Zato bi bilo treba ta sektor ustrezno upoštevati v načrtih za okrevanje EU in držav članic.
2.9 Poleg teh pojavov so nedavni požari v južni Evropi in poplave v severni Evropi ne le zahtevali tragične človeške žrtve in gospodarske izgube, temveč so pokazali tudi, da konvencionalne politike in obstoječi šibki mehanizem rescEU ne zagotavljajo pričakovanih rezultatov ter so se izkazali za neprimerne za dolgoročne modele trajnostnega razvoja.
(12) (13)
Možganski trust Evropskega parlamenta, Relaunching transport and tourism in the EU after COVID-19 (Ponovni zagon prometa in turizma v EU po pandemiji COVID-19), februar 2021.
Ta je najbolj prizadela mala podjetja in samozaposlene v posameznih vrednostnih in oskrbovalnih verigah, pa tudi delavce in družbe ter njihovo zmožnost za odpornost.