18.7.2022.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 275/5
2.
Ievads un vispārīgas piezīmes 2.1.
ES un pasaules tūrisms neatgriezīsies pirmspandēmijas līmenī.
Pandēmijas ietekme un tās sekas sabiedrībā un ekonomikā vēl nav manāmas pilnībā.
Pirms Covid-19 pandēmijas tūrisms tieši vai netieši veidoja gandrīz 10 % no ES IKP, nodrošināja aptuveni 22,6 miljonus darbvietu un padarīja ES par pasaulē vadošo tūrisma galamērķi, kurā 2018. gadā ieradās 563 miljoni starptautisko ceļotāju un tika gūti 30 % no globālās peļņas.
Uzņemot 30 % starptautisko tūristu, ES 2018. gadā bija visiecienītākais tūristu galamērķis pasaulē.
ES 27 dalībvalstīs 2018. gadā bija vairāk nekā 600 000 tūrisma uzņēmumu, un naktsmītņu rezervāciju kopējais skaits bija 1 326 049 994 naktis.
2.2.
Eiropas Komisijas Kopīgais pētniecības centrs (JRC) aplēsa, ka tūrisma nozare veido vairāk nekā 6 % no ES kopējās nodarbinātības.
Turklāt dažos reģionos tūrisms nodarbinātību veicina daudz vairāk un bieži vien ir vienīgais nodarbinātības veids mazkvalificētiem darba ņēmējiem.
Piemēram, Krētā (Grieķija), Horvātijas piekrastes daļā, Aostas ielejas reģionā (Itālija) un Kanāriju salās (Spānija) tūrisms veido vairāk nekā 30 % no kopējās nodarbinātības attiecīgajā reģionā.
2.3.
Pēc vairākiem pēcpandēmijas viļņiem 2020. un 2021. gadā var manīt Covid-19 ietekmi uz nodarbinātību un postošās sociālās sekas tūrisma un transporta nozarēs – starptautiskā tūrisma trūkums, nepietiekams un nestabils pieprasījums pēc precēm/pakalpojumiem saistībā ar tūrismu (jo Covid-19 pandēmijas laikā tūrismā mainījās patēriņa modeļi un uzvedība), augošs uzņēmumu bankrotu skaits un arvien lielākas parādsaistības (ne tikai tūrisma uzņēmumiem), grūtības piekļūt likviditātes pasākumiem un neefektīva valsts pārvaldes iestāžu reakcija.
Darbības apturēšanas un atsākšanas pasākumi, “zaļo caurlaižu” ierobežojumu ļaunprātīga izmantošana un neatkarīgu iestāžu nespēja garantēt saskaņotas tūristu/ceļotāju un uzņēmumu tiesības, uzticamas tūristiem paredzētās informācijas par faktisko vietējo veselības un drošības situāciju sarežģītība un bieži vien tās trūkums, kā arī sarežģītās birokrātiskās procedūras mobilitātei ES teritorijā arī nepalīdz atjaunot pārrobežu mobilitāti un stimulēt ekonomikas atveseļošanos.
2.4.
Jāatzīmē, ka saskaņā ar neseno Eiropas Parlamentārās izpētes dienesta (EPRS) ziņojumu (12) Covid-19 pandēmijas ietekme uz dažādiem tūrisma galamērķiem Eiropas Savienībā ir “asimetriska un ļoti atkarīga no vietas”.
2.5.
Kā redzams EPRS ziņojuma 1. un 2. attēlā, pandēmijas laikā ievērojami samazinājās tūrisma devums attiecībā uz nodarbinātību un IKP.
Piemēram, Itālijā tūrisma daļa IKP 2020. gadā samazinājās uz pusi (salīdzinājumā ar 2019. gadu), no 13,1 % noslīdot līdz 7 %, un tika zaudēti 337 000 darbvietu.
Salīdzinājumā ar Amerikas Savienotajām Valstīm vairākās ES dalībvalstīs (piemēram, Vācijā, Itālijā un Francijā) bija lielāki zaudējumi IKP izteiksmē, taču mazāka ietekme uz nodarbinātību.
2.6.
Divdesmit vienu mēnesi pēc pandēmijas sākuma Eiropā pasaules tūrisma un transporta ekosistēmas joprojām saskaras ar iepriekš nepieredzētu krīzi (13).
2.7.
Eiropas Savienībā radās arī “jauni” pārvietošanās un iepirkšanās modeļi pilsētu teritorijās, kas pielāgoti valdības noteiktajiem ceļošanas ierobežojumiem, piemēram, vairāk pastaigu, braucienu ar velosipēdu un automašīnu vai iepirkšanās tiešsaistē, samazinoties sabiedriskā transporta izmantošanai.
Daudzās ES valstīs Covid-19 ierobežojumu dēļ gados vecāki cilvēki it īpaši bija tie, kas neveicināja pieprasījumu pēc sezonālā tūrisma un transporta.
2.8.
Arī braucieni ar vilcienu, kruīza un pasažieru kuģiem, kā arī ar lidmašīnām ir samazinājušies līdz ar 70 % kritumu starptautiskajā tūrisma pieprasījumā, kā rezultātā abās nozarēs un no tām atkarīgajās nozarēs (piemēram, rūpniecības un mazumtirdzniecības nozarēs) tika zaudēti ieņēmumi un darbvietas.
Lai gan ietekme uz kravu pārvadājumiem līdz šim ir bijusi neliela, paredzams, ka tuvākajos gados šī nozare saruks, it īpaši, ja ekonomikā notiks lejupslīde.
Tāpēc šīs nozares būtu pienācīgi jāņem vērā ES un dalībvalstu atveseļošanas plānos.
2.9.
Papildus visam minētajam nesenie ugunsgrēki Dienvideiropā un plūdi Ziemeļeiropā ne tikai radīja traģiskus zaudējumus cilvēku un ekonomikas ziņā, bet arī parādīja, ka tradicionālā politika un pašreizējais trauslais rescEU mehānisms nesniedz gaidītos rezultātus un ir izrādījies nepiemērots ilgtermiņa ilgtspējīgas attīstības modeļiem.
(12) (13)
Eiropas Parlamenta domnīca, Relaunching transport and tourism in the EU after COVID-19 (“Transporta un tūrisma nozares darbības atsākšana Eiropas Savienībā pēc Covid-19”) 2021. gada februāris.
Tā vissmagāk ir skārusi mazos uzņēmumus un pašnodarbinātas personas attiecīgajās vērtību un piegādes ķēdēs, kā arī darba ņēmējus un sabiedrību un viņu noturības spējas.