2022.7.18.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 275/5
2.
Bevezetés és általános megjegyzések 2.1.
Az uniós és a globális turizmus nem fog visszatérni a járvány előtti szintre.
Még nem teljesen nyilvánvaló, hogy a világjárvány milyen hatásokkal jár és milyen következményeket von maga után a társadalmakban és a gazdaságban.
A Covid19 előtt a turizmus közvetlenül vagy közvetve az EU GDP-jének közel 10 %-át adta, mintegy 22,6 millió munkahelyet biztosított, és az EU-t a világ vezető turisztikai célpontjává tette; mindez 2018-ban 563 millió külföldi beutazót és a globális nyereség 30 %-át jelentette.
2018-ban a külföldi turisták 30 %-ának az EU volt a célállomása, ezzel az Unió vált a világ legnépszerűbb turisztikai célpontjává.
Az EU-27-ben 2018-ban több mint 600 000 turisztikai létesítmény működött, és összesen 1 326 049 994 éjszakára foglaltak szállást. 2.2.
Az Európai Bizottság Közös Kutatóközpontjának (JRC) becslése szerint az idegenforgalmi ágazat az EU teljes foglalkoztatásának több mint 6 %-át adja.
Mindemellett a turizmus egyes régiókban sokkal nagyobb mértékben járul hozzá a foglalkoztatáshoz, és gyakran az egyetlen foglalkoztatási formát nyújtja az alacsonyan képzett munkavállalók számára.
Például Krétán (Görögország), Jadranska Hrvatska régióban (Horvátország), Valle d’Aosta régióban (Olaszország) és a Kanári-szigeteken (Spanyolország) a turizmus a régióbeli teljes foglalkoztatás több mint 30 %-át teszi ki. 2.3.
A 2020-ban és 2021-ben tapasztalt, a járványt követő különböző hullámok után most már látható, hogy mekkora hatást gyakorolt a Covid19 a foglalkoztatásra, és milyen pusztító társadalmi következményekkel járt a turisztikai és közlekedési ágazatban: a nemzetközi turizmus leállt, a turizmushoz kapcsolódó áruk/szolgáltatások iránti kereslet elégtelen és instabil volt (a Covid19 idejére jellemző fogyasztási modellek és az ezen időszakban a turizmusban bekövetkező magatartásbeli változások miatt), egyre több vállalkozás ment csődbe és növekedett az eladósodásuk (ami nem csak a turisztikai vállalkozásokra volt jellemző), nehéz volt kihasználni a likviditásjavító intézkedéseket és a közigazgatások válaszintézkedései nem voltak hatékonyak.
Az úgynevezett „stop-and-go” újranyitási intézkedések, az oltottsági igazolással összefüggő korlátozó intézkedések helytelen alkalmazása és a független hatóságok képtelensége a turisták/utazók és a vállalkozások jogainak egyöntetű garantálására, az aktuális helyi egészségügyi és biztonsági helyzetről szóló, turistáknak szánt információk bonyolultsága és gyakran az ilyen megbízható információk hiánya, valamint az EU belső határain belüli mobilitást szabályozó bonyolult bürokratikus eljárások szintén nem segítik a határokon átnyúló mobilitás helyreállítását és nem ösztönzik a gazdasági fellendülést. 2.4.
Érdemes megemlíteni, hogy az Európai Parlament Kutatószolgálata (EPRS) nemrégiben közzétett jelentése (12) szerint a Covid19-világjárvány az Európai Unió különböző turisztikai célpontjaira „aszimmetrikus és erősen lokalizált” hatást gyakorolt. 2.5.
Amint az EPRS-jelentés 1. és 2.
ábrájából kiolvasható, a világjárvány idején jelentősen csökkent a turizmus hozzájárulása a foglalkoztatáshoz és a GDP-hez.
Olaszországban például a turizmus GDP-hez való hozzájárulása 2020-ban (2019-hez képest) megfeleződött, 13,1 %-ról 7 %-ra esett vissza, és 337 000 munkahely szűnt meg.
Az Egyesült Államokkal összehasonlítva több uniós tagállam (pl.
Németország, Olaszország és Franciaország) a GDP tekintetében nagyobb veszteséget, a foglalkoztatás terén viszont kisebb visszaesést könyvelt el. 2.6.
Huszonegy hónappal a világjárvány európai kezdete után a globális turisztikai és közlekedési ökoszisztémák még mindig példátlan válsággal néznek szembe (13). 2.7.
Az EU-ban a városi területeken a kormányok által előírt utazási korlátozásokhoz igazodó „új” helyváltoztatási és vásárlási szokásokat is megfigyelhettünk, például a gyaloglás, a kerékpározás, az autóhasználat és az online vásárlás terjedését a kollektív közlekedés rovására.
Számos uniós országban – a Covid19-járvánnyal kapcsolatos korlátozások következtében – különösen az időskorúak nem tudták táplálni a szezonális turizmus és közlekedés iránti keresletet. 2.8.
A nemzetközi turisztikai kereslet 70 %-os visszaesésével párhuzamosan a vasúti, az üdülőhajó-, a személyhajó- és a repülőgép-utazások száma is csökkent, ami bevételkieséshez és munkahelyek megszűnéséhez vezetett mindkét ágazatban, illetve a tőlük függő ágazatokban (pl. az ipari és a kiskereskedelmi szektorban).
Bár az áruszállításra gyakorolt hatás eddig nem volt nagymértékű, az ágazat az elkövetkező években várhatóan zsugorodni fog, különösen, ha a gazdaság is recesszióban lesz.
Ezért ezeket az ágazatokat megfelelően figyelembe kell venni az EU és a tagállamok helyreállítási terveiben. 2.9.
E jelenségek mellett a közelmúltbeli dél-európai tűzvészek és az észak-európai áradások is megmutatták, hogy – a tragikus emberi és gazdasági veszteségeken túl – a hagyományos politikák és a meglévő törékeny „rescEU” mechanizmus nem hozzák a várt eredményeket, és alkalmatlannak bizonyultak arra, hogy hosszú távú fenntartható fejlődési modelleket kínáljanak.
(12) (13)
Európai Parlament – Think Tank: Relaunching transport and tourism in the EU after COVID-19, 2021. február.
Mindez az egyes érték- és ellátási láncokon belül a kisvállalkozásokat és az önfoglalkoztatókat érintette a legsúlyosabban, valamint a munkavállalókat és a vállalatokat, illetve azok ellenálló képességét.