4.7.2022
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 257/21
2) Om den första frågan besvaras jakande vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, jämförd med artikel 267 FEUF, punkterna 2 och 4 i ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP som har införlivats genom rådets direktiv 1999/70/EG av den 28 juni 1999, den grundläggande principen om europeiska domares oavhängighet och oavsättlighet utgör hinder för en nationell bestämmelse – som artikel 21 i lagstiftningsdekret nr 116 av den 13 juli 2017 – som innebär att den hänskjutande fredsdomstolen som saknar ett effektivt rättsligt, ekonomiskt och socialt skydd och avser att tillämpa unionsrätten, såsom den har tolkats av EU-domstolen i domen UX, men inte de nationella bestämmelser som nekar ett erkännande av det erforderliga skyddet, automatiskt ska fråntas sitt rättsliga ämbete av de italienska statliga organ som är part i målet vid den nationella domstolen, som Consiglio superiore della magistratura och justitieministeriet, inom ramen för ett icke-kontradiktoriskt förfarande och utan något sådant disciplinärt förfarande som föreskrevs innan lagstiftningsdekret nr 116/2017 trädde i kraft.
3) Om de första två frågorna besvaras jakande vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida det i italienska staten föreligger en inhemsk situation som utgör ett åsidosättande av ”rättsstaten”, i den mening som avses i artikel 2 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2020/2092 av den 16 december 2020 om en generell villkorlighetsordning för skydd av unionsbudgeten, (2) i följande fall:
— Den klagande fredsdomaren och 4 769 andra arvoderade domare som redan var i tjänst den 15 augusti 2017, däribland domaren vid den hänskjutande domstolen, fråntas det lagstadgade, ekonomiska och sociala skyddet vad gäller sådana arbetsvillkor som jämförbara yrkesdomare har och kan därmed inte utföra sitt rättsliga ämbete med oavhängighet och oavsättlighet.
— Den italienska regeringen och ”arbetsgivaren” justitieministeriet, det nationella parlamentet, Consiglio superiore della magistratura, Suprema Corte di Cassazione och Consiglio di Stato vägrar systematiskt att erkänna unionsrättens företräde och att tillämpa EU-domstolens praxis om den rättsliga ställningen och de rättigheter som garanteras i unionslagstiftningen för den klagande fredsdomaren och 4 769 arvoderade domare och som utövar rättsliga ämbeten på samma villkor som yrkesdomare.
— 4 769 arvoderade domare, däribland domaren vid den hänskjutande domstolen men exklusive klaganden, som var i tjänst redan den 15 augusti 2017 måste avstå från alla de rättigheter som garanteras i unionsrätten om de vill genomgå ett nytt utvärderingsförfarande, som de måste klara, för att få fortsätta sitt rättsliga ämbete fram till 70 års ålder, trots att Consiglio superiore della magistratura och Ministero della giustizia, på grundval av den lagstiftning som var gällande fram till den 31 december 2021, har beslutat att alla sådana arvoderade domare ska få fortsatt godkännande för uppdraget fram till den 31 maj 2014 och under alla omständigheter fram till det datum då deras ämbete upphör automatiskt på grund av ålder, och efter det att ämbetet fick ”permanent” karaktär kvarstår villkor som inverkar menligt på oavhängigheten och oavsättligheten hos de ”permanenta” arvoderade domarna.
— De ekonomiska åtgärder som belastar unionsbudgeten för att reformera det civilrättsliga och det straffrättsliga systemet i Italien i riktning mot rättvisa och skyndsamma förfaranden, såsom de definieras i PNRR, innehåller inte några stödåtgärder för arvoderade domare utan är främst inriktade på visstidsanställning av 16 500 handläggare vid ”prövningskontoret”, vilka ska anställas vid justitieministeriet till samma ekonomiska villkor som ”permanenta” arvoderade domare men för vilka oavsättlighet gäller på det disciplinära området under hela anställningsförhållandet, vilket inte arvoderade domare omfattas av ens efter att ämbetet har blivit ”permanent”.
4) Om de första tre frågorna besvaras jakande vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida artikel 278 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF) och artikel 160 i domstolens rättegångsregler är rättsstridiga, eftersom de strider mot artiklarna 2, 6 och 19 i fördraget [om Europeiska unionen], i den mån som de innebär att EU-domstolen, inom ramen för förhandsavgöranden som begärs i enlighet med artikel 267 FEUF, inte får vidta nödvändiga interimistiska åtgärder även för att skjuta upp verkställigheten av nationella rättsakter som inverkar menligt på rättsstaten och unionens ekonomiska intressen enligt de principer och villkor som fastställs i förordning 2020/2092.
(1) (2)
Rådets direktiv 1999/70/EG av den 28 juni 1999 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP (EUT L 175, 1999, s. 43).
EUT L 433I, 2020, s. 1.