SL
4.7.2022
Uradni list Evropske unije
C 257/5
3.
Člen 102 PDEU je treba razlagati tako, da je treba obstoj prakse izrinjenja, ki pomeni zlorabo in ki jo izvaja podjetje s prevladujočim položajem, presojati glede na to, ali ima ta praksa lahko protikonkurenčne učinke.
Organ, pristojen za konkurenco, ni dolžan dokazati namena zadevnega podjetja, da svoje konkurente izrine z drugimi sredstvi ali z uporabo drugih virov, kot so ti, ki so značilni za konkurenco na podlagi zaslug.
Dokaz takega namena pa pomeni dejansko okoliščino, ki jo je mogoče upoštevati pri ugotavljanju zlorabe prevladujočega položaja. 4.
Člen 102 PDEU je treba razlagati tako, da je prakso, ki je zunaj konkurenčnega prava zakonita, mogoče, kadar jo izvaja podjetje s prevladujočim položajem, opredeliti kot „zlorabo“ v smislu te določbe, če ima lahko učinek izrinjenja in če se v njenem okviru uporabljajo drugačna sredstva od tistih, ki so značilna za konkurenco na podlagi zaslug.
Kadar sta navedena pogoja izpolnjena, se lahko za zadevno podjetje s prevladujočim položajem prepoved iz člena 102 PDEU vseeno ne uporabi, če dokaže, da je bila zadevna praksa bodisi objektivno upravičena in sorazmerna s to upravičitvijo bodisi izničena ali celo presežena z ugodnostmi glede učinkovitosti, ki koristijo tudi potrošnikom. 5.
Člen 102 PDEU je treba razlagati tako, da kadar prevladujoči položaj zlorablja ena ali več odvisnih družb, ki tvorijo gospodarsko enoto, obstoj te enote zadostuje za ugotovitev, da za to zlorabo odgovarja tudi matična družba.
Obstoj take enote se domneva, če ima matična družba v času dejanskega stanja v neposredni ali posredni lasti vsaj skoraj ves kapital teh odvisnih družb.
Organu, pristojnemu za konkurenco, ni treba predložiti nobenega dodatnega dokaza, razen če matična družba dokaže, da ne more določati ravnanja svojih odvisnih družb, ker te ravnajo samostojno.
(1)
UL C 348, 19.10.2020.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. maja 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos – Portugalska) – GD, ES/Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA (Zadeva C-426/20) (1) (Predhodno odločanje – Socialna politika – Direktiva 2008/104/ES – Delo prek agencij za zagotavljanje začasnega dela – Člen 5(1) – Načelo enakega obravnavanja – Člen 3(1)(f) – Pojem „osnovni delovni pogoji in pogoji zaposlitve delavcev, zaposlenih pri agencijah za zagotavljanje začasnega dela“ – Nadomestilo za neizrabljene dni plačanega letnega dopusta in pripadajoči regres v primeru prenehanja delovnega razmerja) (2022/C 257/06) Jezik postopka: portugalščina Predložitveno sodišče Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos
Stranke v postopku v glavni stvari Tožeči stranki: GD, ES Tožena stranka: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA
Izrek Člen 5(1), prvi pododstavek, Direktive 2008/104/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o delu prek agencij za zagotavljanje začasnega dela v povezavi z njenim členom 3(1)(f) je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je nadomestilo, ki ga lahko delavci, zaposleni pri agencijah za zagotavljanje začasnega dela, v primeru prenehanja svojega delovnega razmerja s podjetjem uporabnikom zahtevajo iz naslova neizrabljenih dni plačanega letnega dopusta in pripadajočega regresa, nižje od nadomestila, do katerega bi ti delavci lahko bili upravičeni v enakem položaju in iz istega naslova, če bi jih to podjetje uporabnik zaposlilo neposredno na isto delovno mesto v istem obdobju.
(1)
UL C 423, 7.12.2020.