4.7.2022
SK
Úradný vestník Európskej únie
C 257/5
3.
Článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že existencia zneužívajúceho konania spočívajúceho vo vylúčení z trhu podnikom v dominantnom postavení sa má posudzovať na základe spôsobilosti tejto praktiky vyvolať protisúťažné účinky.
Orgán hospodárskej súťaže nie je povinný preukázať úmysel dotknutého podniku vylúčiť svojich konkurentov prostredníctvom použitia iných prostriedkov alebo zdrojov než sú tie, ktorými sa riadi hospodárska súťaž na základe výkonnosti.
Dôkaz o takomto úmysle však predstavuje skutkovú okolnosť, ktorú možno zohľadniť na účely určenia zneužitia dominantného postavenia. 4.
Článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že konanie, ktoré je prípustné mimo oblasť práva hospodárskej súťaže možno v prípade, že ho vykonáva podnik v dominantnom postavení, kvalifikovať ako „zneužitie“ v zmysle tohto ustanovenia, ak môže vyvolať účinok vylúčenia z trhu a ak spočíva v použití iných prostriedkov než tých, ktoré spadajú do rámca hospodárskej súťaže na základe výkonnosti.
Ak sú obe tieto podmienky splnené, dotknutý podnik v dominantnom postavení sa však môže vyhnúť zákazu uvedenému v článku 102 ZFEÚ tým, že preukáže, že predmetné konanie bolo buď objektívne odôvodnené a primerané tomuto odôvodneniu, alebo že bolo vyvážené či dokonca prekonané výhodami z hľadiska efektívnosti, z ktorých majú prospech aj spotrebitelia. 5.
Článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že ak je dominantné postavenie zneužívané jednou alebo viacerými dcérskymi spoločnosťami patriacimi do jednej hospodárskej jednotky, existencia tejto jednotky postačuje na vyvodenie záveru, že za toto zneužitie je tiež zodpovedná materská spoločnosť.
Je nevyhnutné predpokladať, že takáto jednotka existuje, ak v čase skutkových okolností aspoň takmer celé základné imanie týchto dcérskych spoločností priamo alebo nepriamo vlastnila materská spoločnosť.
Orgán hospodárskej súťaže nie je povinný predložiť akýkoľvek dodatočný dôkaz, pokiaľ materská spoločnosť nepreukáže, že nemala právomoc vymedziť správanie svojich dcérskych spoločností, keďže tieto dcérske spoločnosti konali samostatne.
(1)
Ú. v.
EÚ C 348, 19.10.2020.
Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 12. mája 2022 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos – Portugalsko) – Juízo do Trabalho de Barcelos – Portugal) – GD, ES/Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA (Vec C-426/20) (1) (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Smernica 2008/104/ES – Dočasná agentúrna práca – Článok 5 ods.
1 – Zásada rovnosti zaobchádzania – Článok 3 ods.
1 písm.
f) – Pojem „základné pracovné podmienky a podmienky zamestnávania dočasných agentúrnych pracovníkov“ – Náhrada za nevyčerpané dni platenej dovolenky za kalendárny rok a za zodpovedajúci príplatok za dovolenku v prípade skončenia pracovného pomeru) (2022/C 257/06) Jazyk konania: portugalčina Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom Žalobcovia: GD, ES Žalovaná: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA Výrok rozsudku Článok 5 ods.
1 prvý pododsek smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/104/ES z 19. novembra 2008 o dočasnej agentúrnej práci v spojení s jej článkom 3 ods.
1 písm.
f) sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej náhrada, na ktorú majú dočasní pracovníci nárok v prípade skončenia ich pracovného pomeru s užívateľským podnikom, pokiaľ ide o nevyčerpanú platenú dovolenku za kalendárny rok a zodpovedajúci príplatok za dovolenku, je nižšia než náhrada, na ktorú by títo pracovníci mali nárok v rovnakej situácii a na rovnakom základe, ak by ich tento užívateľský podnik prijal priamo na to isté pracovné miesto na také isté obdobie.
(1)
Ú. v.
EÚ C 423, 7.12.2020.