4.7.2022
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 257/21
2) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene coroborat cu articolul 267 TFUE, clauzele 2 și 4 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, instituit prin Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999, principiul fundamental al independenței și inamovibilității judecătorilor europeni se opun unei norme interne precum articolul 21 din Decretul legislativ nr.
116 din 13 iulie 2017, care expune judecătorul de pace de trimitere, care nu dispune de o protecție efectivă juridică, economică și de securitate socială, care intenționează să aplice dreptul Uniunii, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție în Hotărârea UX, prin înlăturarea aplicării normelor interne care împiedică recunoașterea protecției solicitate, la revocarea automată a mandatului de judecător de către organele statului italian care sunt părți în procedura principală, și anume Consiglio superiore della magistratura (Consiliul Superior al Magistraturii) și Ministero della giustizia (Ministerul Justiției), fără dezbateri contradictorii și fără procedura disciplinară prevăzută anterior intrării în vigoare a Decretului legislativ nr.
116/2017?
3) În cazul unui răspuns afirmativ la primele două întrebări, constituie o încălcare a „statului de drept”, în sensul definiției prevăzute la articolul 2 litera (a) din Regulamentul (UE, Euratom) 2020/2092 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2020 privind un regim general de condiționalitate pentru protecția bugetului Uniunii (2), o situație internă a statului italian în care: — reclamanta, judecător de pace, și alți 4 769 de magistrați onorifici care erau deja în serviciu la 15 august 2017, printre care prezentul judecător de trimitere, nu dispun de protecție juridică, economică și de securitate socială în condiții de muncă precum cele asigurate magistraților de carieră comparabili și, prin urmare, nu își pot exercita mandatul de judecător în condiții de independență și de inamovibilitate; — guvernul italian și Ministero della giustizia (Ministerul Justiției), în calitate de „angajator”, parlamentul național, Consiglio superiore della magistratura (Consiliul Superior al Magistraturii), Suprema Corte di Cassazione (Curtea de Casație) și Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) refuză în mod sistematic să recunoască supremația dreptului Uniunii și să aplice jurisprudența Curții de Justiție cu privire la statutul juridic și la drepturile garantate de reglementarea Uniunii judecătorului de pace reclamant și celorlalți 4 769 de magistrați onorifici în aceleași condiții de exercitare a funcțiilor jurisdicționale ca și magistrații de carieră; — cei 4 769 de magistrați onorifici, printre care prezentul judecător de trimitere, cu excepția reclamantei, care erau deja în serviciu la 15 august 2017, vor trebui să renunțe la orice drept garantat de dreptul Uniunii în cazul în care, pentru a-și continua activitatea, intenționează să se supună, cu rezultat pozitiv, unei noi proceduri de evaluare în vederea continuării mandatului de judecător până la împlinirea vârstei de 70 de ani, deși toți magistrații onorifici menționați anterior au obținut de la Consiglio superiore della magistratura (Consiliul Superior al Magistraturii) și de la Ministero della giustizia (Ministerul Justiției), în temeiul reglementării în vigoare până la 31 decembrie 2021, decizia de confirmare în funcție până la 31 mai 2024 și, în orice caz, până la data încetării automate a mandatului pe motiv de vârstă, menținându-se după „definitivarea” mandatului condițiile de încălcare a independenței și a inamovibilității magistraților onorifici „definitivați”; — intervențiile financiare din bugetul Uniunii pentru reforma justiției civile și penale în Italia în vederea asigurării unui proces echitabil în termene scurte, astfel cum sunt definite în Planul național de redresare și reziliență (PNRR), nu prevăd nicio măsură de sprijinire a magistraturii onorifice și sunt orientate în principal spre inserția profesională pe durată determinată a 16 500 de funcționari administrativi „în cadrul biroului de asistență pentru magistrați”, angajați cu contracte de muncă salariată la Ministero della giustizia (Ministerul Justiției) în aceleași condiții economice ca și magistrații onorifici „definitivați”, dar în condiții de inamovibilitate pe plan disciplinar pe toată durata raportului care nu sunt recunoscute magistraților onorifici nici chiar după „definitivare”?
4) În cazul unui răspuns afirmativ la primele trei întrebări, articolul 278 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolul 160 din Regulamentul de procedură al Curții sunt nelegale, ca urmare a neconformității cu articolele 2, 6 și 19 din Tratatul [privind Uniunea Europeană], în măsura în care nu permit Curții de Justiție, în cadrul unor proceduri preliminare inițiate în temeiul articolului 267 TFUE, să adopte măsuri provizorii necesare, inclusiv de suspendare a unor acte legislative naționale care aduc atingere statului de drept și intereselor financiare ale Uniunii, în conformitate cu principiile și cu condiționalitățile prevăzute de Regulamentul 2020/2092?
(1) (2)
Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol.
5, p. 129).
JO 2020, L 433I, p. 1.