4.7.2022
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 257/15
Întrebările preliminare 1) Articolul 267 TFUE trebuie interpretat în sensul că impune instanței naționale ale cărei decizii nu sunt supuse vreunei căi de atac în dreptul intern să efectueze o trimitere preliminară privind o problemă de interpretare a dreptului [Uniunii Europene] relevantă în litigiul principal, chiar în situația în care poate fi exclusă o îndoială în ceea ce privește interpretarea cu privire la semnificația care trebuie dată dispoziției europene relevante – ținând seama de terminologia și de semnificația proprii dreptului [Uniunii Europene] care pot fi atribuite termenilor care compun dispoziția în cauză, de contextul normativ european în care se încadrează aceasta și de obiectivele de protecție care stau la baza prevederii ei, luând în considerare stadiul de evoluție a dreptului Uniunii la momentul aplicării dispoziției relevante în cadrul procedurii naționale –, însă nu se poate dovedi în mod detaliat, sub aspect subiectiv, având în vedere practica altor instanțe, că interpretarea dată de instanța sesizată este aceeași cu cea susceptibilă să fie dată de instanțele celorlalte state membre și de Curtea de Justiție în cazul în care ar fi sesizate cu o problemă identică?
2) Articolele 49 și 56 TFUE, precum și cadrul normativ armonizat prevăzut de Directivele 2002/19/CE (1), 2002/20/CE (2), 2002/21/CE (3) și 2002/22/CE (4), în special articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 2002/21/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE (5), articolul 3 din Directiva 2002/20/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE, și articolele 20 22 din Directiva 2002/22/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE (6), trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea care poate fi dedusă din articolele 13, 70 și 71 din Decretul legislativ nr.
259/03 și din articolul 2 alineatul 12 literele h) și l) din Legea nr.
481/1995 coroborate cu articolul 1 alineatul 6 punctul 2 din Legea nr.
249/1997, prin care se atribuie autorității naționale de reglementare din sectorul comunicațiilor electronice competența de a impune: i) pentru telefonia mobilă, o periodicitate a reînnoirii ofertelor și a facturării de cel puțin patru săptămâni, cu prevederea totodată a obligației operatorilor economici în cauză care adoptă o periodicitate a reînnoirii ofertelor și a facturării diferită de cea lunară de a informa de îndată utilizatorul cu privire la reînnoirea ofertei prin trimiterea unui mesaj SMS; ii) pentru telefonia fixă, o periodicitate lunară sau multilunară a reînnoirii ofertelor și a facturării; iii) în cazul unor oferte convergente cu telefonia fixă, aplicarea periodicității aferente acesteia din urmă?
3) Principiul proporționalității coroborat cu articolele 49 și 56 TFUE și cadrul normativ armonizat prevăzut de Directivele 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE, în special articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 2002/21/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE, articolul 3 din Directiva 2002/20/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE, și articolele 20 22 din Directiva 2002/22/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE, trebuie interpretate și aplicate în sensul că se opun adoptării de către autoritatea națională de reglementare din sectorul comunicațiilor electronice a unor măsuri de reglementare prin care se impune: i) pentru telefonia mobilă, o periodicitate a reînnoirii ofertelor și a facturării de cel puțin patru săptămâni, cu prevederea totodată a obligației operatorilor economici în cauză care adoptă o periodicitate a reînnoirii ofertelor și a facturării diferită de cea lunară de a informa de îndată utilizatorul cu privire la reînnoirea ofertei prin trimiterea unui mesaj SMS; ii) pentru telefonia fixă, o periodicitate lunară sau multilunară a reînnoirii ofertelor și a facturării; iii) în cazul unor oferte convergente cu telefonia fixă, aplicarea periodicității aferente acesteia din urmă?
4) Principiile nediscriminării și egalității de tratament coroborate cu articolele 49 și 56 TFUE și cadrul normativ armonizat prevăzut de Directivele 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE, în special articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 2002/21/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE, articolul 3 din Directiva 2002/20/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE, și articolele 20 22 din Directiva 2002/22/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE, trebuie interpretate și aplicate în sensul că se opun adoptării de către autoritatea națională de reglementare din sectorul comunicațiilor electronice a unor măsuri de reglementare prin care se impune: i) pentru telefonia mobilă, o periodicitate a reînnoirii ofertelor și a facturării de cel puțin patru săptămâni, cu prevederea totodată a obligației operatorilor economici în cauză care adoptă o periodicitate a reînnoirii