2022 7 4
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
C 257/21
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį, siejamą su SESV 267 straipsniu, prie 1999 m. birželio 28 d.
Tarybos direktyvos 1999/70/EB pridėto ETUC, UNICE ir CEEP bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 2 ir 4 punktais ir pagrindiniu ES teisėjų nepriklausomumo ir nepakeičiamumo principu, draudžiama tokia vidaus teisės nuostata (kaip antai 2017 m. liepos 13 d.
Įstatyminio dekreto Nr. 116 21 straipsnis), pagal kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs taikos teisėjas, neturintis veiksmingos teisinės, ekonominės ir socialinės apsaugos ir ketinantis taikyti Sąjungos teisę, kaip ji išaiškinta Teisingumo Teismo sprendime UX, netaikydamas vidaus teisės normų, pagal kurias draudžiama pripažinti prašomą apsaugą, patiria grėsmę, kad pagrindinėje byloje dalyvaujančios Italijos valstybės institucijos, kaip antai Consiglio superiore della magistratura ir Ministero della giustizia (Teisingumo ministerija), automatiškai atleis jį iš pareigų, netaikydamos rungimosi principo ir nevykdydamos drausminės procedūros, kuri buvo numatyta iki Įstatyminio dekreto Nr. 116/2017 įsigaliojimo? 3.
Jeigu atsakymas į pirmuosius du klausimus būtų teigiamas, ar Italijos valstybėje susidarė situacija, kai pažeistas „teisinės valstybės principas“, kaip jis apibrėžtas 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) 2020/2092 dėl bendro Sąjungos biudžeto apsaugos sąlygų režimo (2) 2 straipsnio a punkte, kai: — taikos teisėja, kuri yra ieškovė, ir 4 769 kiti garbės teisėjai, kurie jau dirbo 2017 m. rugpjūčio 15 d., įskaitant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teisėją, neturi teisinės, ekonominės ir socialinės apsaugos, kuri suteikiama panašiems profesionaliems teisėjams garantuojamomis darbo sąlygomis, ir dėl to negali vykdyti teisėjo pareigų nepriklausomumo ir nepašalinamumo sąlygomis; — Italijos vyriausybė ir „darbdavė“ Teisingumo ministerija, nacionalinis parlamentas, Consiglio superiore della magistratura, Suprema Corte di Cassazione (Aukščiausiasis kasacinis teismas) ir Consiglio di Stato (Valstybės taryba) sistemingai atsisako pripažinti Sąjungos teisės viršenybę ir taikyti Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl ieškove esančiai taikos teisėjai ir 4 769 garbės teisėjams, kurie teisėjų pareigas vykdo tokiomis pat sąlygomis, kaip profesionalūs teisėjai, pagal Sąjungos teisę garantuojamo teisinio statuso ir teisių; — 4 769 garbės teisėjai, įskaitant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teisėją ir išskyrus ieškovę, kurie 2017 m. rugpjūčio 15 d. jau dirbo, turės atsisakyti visų pagal Sąjungos teisę garantuojamų teisių, jeigu norės dalyvauti naujoje vertinimo procedūroje, kad sulaukę teigiamo rezultato galėtų tęsti tarnybą kol jiems sukaks 70 metų, nors, remiantis iki 2021 m. gruodžio 31 d. galiojusiais teisės aktais, visi minėti garbės teisėjai iš Consiglio superiore della magistratura ir Ministero della giustizia gavo patvirtinimą, kad bus paskirti eiti pareigas iki 2024 m. gegužės 31 d. ir, bet kuriuo atveju, iki tol, kol automatiškai nustos eiti pareigas dėl amžiaus, o po to, kai pareigos taps „nuolatinės“, bus ir toliau pažeidžiamos „nuolatiniam darbui“ priimtų garbės teisėjų nepriklausomumo ir nepašalinamumo sąlygos; — teikiant Sąjungos biudžeto finansinę paramą civilinės ir baudžiamosios teisenos reformai Italijoje, kad bylos būtų nagrinėjamos greitai ir teisingai, kaip apibrėžta Nacionaliniame ekonomikos gaivinimo ir atsparumo didinimo plane, nenumatytos jokios priemonės, kuriomis būtų remiami garbės teisėjai, ir lėšos daugiausia skiriamos „į teisminio nagrinėjimo tarnybą priimtiems“ 16 500 laikinųjų administracijos tarnautojų, kuriuos Teisingumo ministerija pagal darbo sutartis įdarbina tokiomis pat ekonominėmis sąlygomis, kaip nuolatiniam darbui priimtus garbės teisėjus, bet jiems visą darbo santykių laikotarpį taikomos tokios nepašalinamumo taisyklės, kurios garbės teisėjams nenustatomos net ir priėmus juos „nuolatiniam darbui“? 4.
Jeigu atsakymas į pirmuosius tris klausimus būtų teigiamas, ar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 278 straipsnis ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 160 straipsnis yra neteisėti, nes prieštarauja [Europos Sąjungos] Sutarties 2, 6 ir 19 straipsniams tiek, kiek pagal juos Teisingumo Teismui neleidžiama pagal SESV 267 straipsnį iškeltos prejudicinio sprendimo bylos kontekste priimti būtinas laikinąsias priemones, įskaitant nacionalinės teisės aktų, darančių neigiamą poveikį teisinei valstybei ir Sąjungos finansiniams interesams, galiojimo sustabdymą laikantis Reglamente 2020/2092 nustatytų principų ir sąlygų?
(1) (2)
1999 m. birželio 28 d.
Tarybos direktyva 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368).
OL L 433I, 2020, p. 1.