2022.7.4.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 257/5
3) Az EUMSZ 102.
cikket úgy kell értelmezni, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás visszaélésszerű kiszorításra irányuló magatartásának fennállását az alapján kell értékelni, hogy e magatartás képes-e versenyellenes hatások kiváltására.
A versenyhatóság nem köteles bizonyítani a szóban forgó vállalkozás arra irányuló szándékát, hogy a versenytársait az érdemeken alapuló versenyt jellemző eszközöktől vagy erőforrásoktól eltérő eszközök vagy erőforrások igénybevételével szorítsa ki.
Az ilyen szándékra utaló bizonyíték mindazonáltal olyan ténykörülménynek minősül, amelyet az erőfölény­ nyel való visszaélés meghatározása során figyelembe lehet venni.
4) Az EUMSZ 102.
cikket úgy kell értelmezni, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás által végrehajtott, a versenyjogon kívül jogszerű magatartás az e rendelkezés értelmében vett „visszaélésnek” minősülhet, ha e magatartás kiszorító hatást fejthet ki, és az érdemeken alapuló verseny körébe tartozó eszközöktől eltérő eszközök alkalmazásán alapul.
E két feltétel teljesülése esetén az erőfölényben lévő érintett vállalkozás mindazonáltal mentesülhet az EUMSZ 102.
cikkben kimondott tilalom alól annak bizonyításával, hogy a szóban forgó gyakorlat vagy objektíve igazolható, és ezen igazolással arányos, vagy pedig hogy azt ellentételezik, vagy meg is haladják a hatékonyságban jelentkező előnyök, amelyekből a fogyasztók is részesülnek.
5) Az EUMSZ 102.
cikket úgy kell értelmezni, hogy amennyiben egy gazdasági egységhez tartozó egy vagy több leányvállalat erőfölénnyel való visszaélést valósít meg, ezen egység megléte elegendő annak megállapításához, hogy az anyavállalat maga is felelős e visszaélésért.
Az ilyen egység meglétét vélelmezni kell, ha a tényállás megvalósulása idején az anyavállalat közvetlenül vagy közvetve legalább közel kizárólagos tőkerészesedéssel rendelkezett e leányvállalatokban.
A versenyhatóság semmilyen további bizonyítékot nem köteles szolgáltatni, hacsak az anyavállalat nem bizonyítja, hogy nem volt hatásköre a leányvállalatai magatartásának meghatározására, mivel e leányvállalatok önállóan jártak el.
(1)
HL C 348., 2020.10.19.
A Bíróság (hatodik tanács) 2022. május 12-i ítélete (a Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos [Portugália] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – GD, ES kontra Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA (C-426/20. sz. ügy) (1) (Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 2008/104/EK irányelv – Munkaerő-kölcsönzés – Az 5. cikk (1) bekezdése – Az egyenlő bánásmód elve – A 3. cikk (1) bekezdésének f) pontja – A „kölcsönzött munkavállalókra vonatkozó alapvető munka- és foglalkoztatási feltételek” fogalma – Az igénybe nem vett fizetett éves szabadság címén és a szabadság idejére járó rendkívüli juttatás címén fizetendő pénzbeli megváltás a munkaviszony megszűnése esetén) (2022/C 257/06) Az eljárás nyelve: portugál A kérdést előterjesztő bíróság Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos Az alapeljárás felei Felperesek: GD, ES Alperes: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA Rendelkező rész A munkaerő-kölcsönzésről szóló, 2008. november 19-i 2008/104/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikke (1) bekezdésének f) pontjával összefüggésben az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének első albekezdését akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely értelmében az igénybe nem vett fizetett éves szabadság címén és a szabadság idejére járó rendkívüli juttatás címén a kölcsönzött munkavállalók által a kölcsönvevő vállalkozással fennálló munkaviszonyuk megszűnése esetén igényelhető pénzbeli megváltás alacsonyabb, mint azon pénzbeli megváltás összege, amelyet ezek a munkavállalók ugyanabban a helyzetben és ugyanazon a címen akkor igényelhetnének, ha közvetlenül a kölcsönvevő vállalkozás vette volna fel őket ugyanarra a munkakörre és ugyanarra az időtartamra.
(1)
HL C 423., 2020.12.7.