4.7.2022
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
C 257/5
3) SEUT 102 artiklaa on tulkittava siten, että sitä, onko kyseessä määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen omaksuma markkinoilta syrjäyttävä menettelytapa, on arvioitava sen kyvyn perusteella, joka kyseisellä menettelytavalla on saada aikaan kilpailunvastaisia vaikutuksia.
Kilpailuviranomaisen ei tarvitse osoittaa kyseessä olevan yrityksen aikomusta syrjäyttää kilpailijansa muilla kuin ansioihin perustuvan kilpailun piiriin kuuluvilla keinoilla tai turvautumalla muihin kuin ansioihin perustuvan kilpailun piiriin kuuluviin resursseihin.
Näyttö tällaisesta aikomuksesta on kuitenkin tosiseikka, joka voidaan ottaa huomioon määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä määritettäessä.
4) SEUT 102 artiklaa on tulkittava siten, että menettelytapa, joka on laillinen muualla kuin kilpailuoikeuden alalla, voidaan luonnehtia silloin, kun sitä soveltaa määräävässä markkina-asemassa oleva yritys, kyseisessä määräyksessä tarkoitetuksi ”väärinkäytöksi”, jos se voi saada aikaan markkinoilta syrjäyttävän vaikutuksen ja jos se perustuu muiden keinojen kuin ansioihin perustuvan kilpailun piiriin kuuluvien keinojen käyttämiseen.
Jos nämä kaksi edellytystä täyttyvät, asianomainen määräävässä markkina-asemassa oleva yritys voi kuitenkin jäädä SEUT 102 artiklassa määrätyn kiellon soveltamisalan ulkopuolelle osoittamalla, että kyseessä oleva menettelytapa oli joko objektiivisesti perusteltu ja oikeassa suhteessa tähän perusteluun taikka se tasoitettiin tai jopa ylitettiin tehokkuuseduilla, jotka koituvat myös kuluttajien eduksi.
5) SEUT 102 artiklaa on tulkittava siten, että kun yksi tai useampi yhteen taloudelliseen kokonaisuuteen kuuluva tytäryhtiö käyttää väärin määräävää markkina-asemaa, pelkästään tämän kokonaisuuden olemassaolon perusteella voidaan katsoa, että myös emoyhtiö on vastuussa tästä väärinkäytöstä.
Tällaisen kokonaisuuden olemassaolo on oletettava, jos tosiseikkojen tapahtuma-aikaan emoyhtiö omisti suoraan tai välillisesti nämä tytäryhtiöt ainakin lähes kokonaan.
Kilpailuviranomaisen ei tarvitse esittää mitään lisänäyttöä, ellei emoyhtiö osoita, ettei sillä ollut valtaa päättää tytäryhtiöidensä käyttäytymisestä, koska tytäryhtiöt toimivat itsenäisesti.
(1)
EUVL C 348, 19.10.2020.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 12.5.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos – Portugali) – GD ja ES v. Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA (Asia C-426/20) (1) (Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 2008/104/EY – Vuokratyö – 5 artiklan 1 kohta – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – 3 artiklan 1 kohdan f alakohta – Vuokratyöntekijöiden keskeisten työehtojen käsite – Pitämättä jääneistä palkallisista vuosilomapäivistä ja vastaavasta lomarahasta maksettava korvaus työsuhteen päättyessä) (2022/C 257/06) Oikeudenkäyntikieli: portugali Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin Tribunal Judicial da Comarca de Braga – Juízo do Trabalho de Barcelos
Pääasian asianosaiset Kantajat: GD ja ES Vastaaja: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário SA
Tuomiolauselma Vuokratyöstä 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/104/EY 5 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 3 artiklan 1 kohdan f alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla korvaus, jota vuokratyöntekijät voivat pitämättä jääneistä palkallisista vuosilomapäivistä ja vastaavasta lomarahasta vaatia, jos heidän työsuhteensa käyttäjäyritykseen päättyy, on pienempi kuin korvaus, jota kyseiset työntekijät voisivat vaatia samassa tilanteessa ja samalla perusteella, jos kyseinen käyttäjäyritys olisi palkannut heidät suoraan hoitamaan siinä samaa ja samankestoista tehtävää.
(1)
EUVL C 423, 7.12.2020.