4.7.2022
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 257/25
2.
Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/6/EÜ, millega muudetakse direktiivi 97/67/EÜ seoses ühenduse postiteenuste siseturu rajamise lõpuleviimisega) artikli 9 lõike 2 teise lõigu neljandat taanet ja artiklit 22 tuleb tõlgendada nii, et need võimaldavad arvata postiteenuste osutajate poolt rahastatavatesse tegevuskuludesse ka kulud, mida tuleb kanda nende postiteenuste reguleerimise tegevuses, mis jäävad universaalteenuse kohaldamisalast välja, ning nende haldus- ja poliitilise suunitlusega struktuuride (nn „horisontaalsete“ struktuuride) kulud, mille tegevuse eesmärk ei ole küll otseselt reguleerida postiteenuste turgusid, kuid mis aitab siiski kaasa ameti kõikide institutsionaalsete volituste arendamisele, mistõttu on võimalik neid kaudselt ja osaliselt (proportsionaalselt) seostada postiteenuste sektoriga? 3.
Kas proportsionaalsuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõtete ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/6/EÜ, millega muudetakse direktiivi 97/67/EÜ seoses ühenduse postiteenuste siseturu rajamise lõpuleviimisega) artikli 9 lõike 2 teise lõigu neljanda taande ja kolmanda lõiguga ning artikliga 22 on vastuolus kehtestada niisuguseid riigisiseseid õigusnorme nagu Itaalia õigusnormid (konkreetselt 23. detsembri 2005. aasta seaduse nr 266 artikli 1 lõiked 65 ja 66 ning 24. aprilli 2017. aasta dekreetseaduse nr 50 (muudetuna 21. juuni 2017. aasta seadus nr 96) artikkel 65), mille kohaselt tuleb panna postisektori teenuseosutajatele kohustus osaleda postisektorit reguleeriva asutuse rahastamises, ilma et kiirkullerteenuste osutajate seisundit oleks võimalik eristada universaalteenuse osutajate seisundist, ning seega võimaluseta võtta arvesse riigisisese reguleeriva asutuse reguleerimistegevuse erinevat intensiivsust eri liiki postiteenuste puhul?
(1) (2)
ELT 1998, L 15, lk 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71.
ELT 2008, L 52, lk 3.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) 1. aprillil 2022 – État belge versus Autorité de protection des données (Kohtuasi C-231/22) (2022/C 257/32) Kohtumenetluse keel: prantsuse Eelotsusetaotluse esitanud kohus Cour d’appel de Bruxelles
Põhikohtuasja pooled Kaebuse esitaja: État belge Vastustaja: Autorité de protection des données
Eelotsuse küsimused 1.
Kas isikuandmete kaitse üldmääruse (1) artikli 4 lõiget 7 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi ametlikul väljaandel, kellele on usaldatud avaliku teenuse ülesanne avaldada ja arhiveerida ametlikke dokumente ja kes kohaldatava liikmesriigi õiguse kohaselt vastutab ametlike aktide ja dokumentide avaldamise eest, mille avaldamiseks on andnud korralduse kolmandad avalik-õiguslikud asutused, ja mis on neile edastatud pärast neis aktides sisalduvate isikuandmete töötlemist nende asutuste endi poolt, kusjuures liikmesriigi seadusandja ei ole andnud sellele ametlikule väljaandele avaldatavate dokumentide sisu hindamisõigust ega otsustusõigust avaldamise eesmärgi ja vahendite osas, on vastutava töötleja staatus?