4.7.2022
CS
Úřední věstník Evropské unie
C 257/21
2) V případě kladné odpovědi na první otázku, brání článek 47 Listiny základních práv Evropské unie ve spojení s článkem 267 SFEU, ustanoveními 2 a 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která je obsažena ve směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999, základní zásadou nezávislosti a neodvolatelnosti unijního soudce takovému vnitrostátnímu ustanovení – jako je článek 21 legislativního nařízení č. 116 ze dne 13. července 2017 – které vystavuje předkládajícího smírčího soudce, postrádajícího účinnou právní, hospodářskou a sociální ochranu, který chce použít unijní právo, jak je vykládáno Soudním dvorem v rozsudku UX, v tom smyslu, že upustí od uplatnění vnitrostátních právních ustanovení, která brání přiznání požadované ochrany, automatickému ukončení soudní funkce ze strany orgánů italského státu, které jsou účastníky původního řízení, jako je Nejvyšší soudní rada a Ministero della giustizia (ministerstvo spravedlnosti), bez kontradiktorního řízení a bez kárného řízení stanoveného před vstupem legislativního nařízení č. 116/2017 v platnost?
3) S ohledem na kladnou odpověď na první dvě otázky, je porušením „právního státu“ ve smyslu čl. 2 písm.
a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2020/2092 ze dne 16. prosince 2020 o obecném režimu podmíněnosti na ochranu rozpočtu Unie (2) taková situace v italském státě, kdy:
— žalobkyně-smírčí soudkyně a dalších 4 769 honorárních soudců, kteří již byli ke dni 15. srpna 2017 ve službě, včetně soudce tohoto předkládajícího soudu, nemají právní, ekonomickou a sociální ochranu, pokud jde o pracovní podmínky zaručené srovnatelným soudcům z povolání, a tudíž nemohou vykonávat své soudcovské funkce v podmínkách nezávislosti a neodvolatelnosti;
— italská vláda a „zaměstnavatel“ ministerstvo spravedlnosti, národní parlament, Nejvyšší soudní rada, Suprema Corte di Cassazione (Nejvyšší kasační soud, Itálie) a Consiglio di Stato (Státní rada) systematicky odmítají uznat přednost unijního práva a aplikovat judikaturu Soudního dvora týkající se právního postavení a práv zaručených unijním právem na smírčí soudkyni-žalobkyni a dalších 4 769 honorárních soudců ve stejných podmínkách výkonu soudcovské funkce jako soudci z povolání;
— 4 769 honorárních soudců, včetně soudce tohoto předkládajícího soudu a s výjimkou žalobkyně, kteří již byli ve službě ke dni 15. srpna 2017, se bude muset vzdát všech práv zaručených unijním právem, pokud budou chtít podstoupit nové hodnotící řízení, a to s kladným výsledkem, aby mohli pokračovat ve výkonu funkce až do dosažení věku 70 let, přestože všichni výše uvedení honorární soudci obdrželi od Nejvyšší soudní rady a od ministerstva spravedlnosti, na základě právních předpisů platných do 31. prosince 2021, rozhodnutí potvrzující jejich jmenování do 31. května 2024 a v každém případě do data automatického zániku jejich jmenování z důvodu věku, s tím, že i po „potvrzení“ ve funkci přetrvává stav narušení nezávislosti a neodvolatelnosti „potvrzeného“ honorárního soudce;
— finanční zásahy z rozpočtu Unie na reformu civilního a trestního soudnictví v Itálii za účelem zajištění rychlého spravedlivého procesu, jak jsou definovány v NPO [národní plán obnovy], nestanoví žádná opatření na podporu honorárního soudnictví a jsou zaměřeny především na přijetí 16 500 „úředníků přidělených k soudu“ do zaměstnání na dobu určitou, přijatých do pracovního poměru na ministerstvu spravedlnosti za stejných ekonomických podmínek jako „potvrzený“ honorární soudce, ale za podmínek neodvolatelnosti z kárného hlediska po celou dobu trvání pracovního poměru, které honorárnímu soudci nejsou přiznány ani po „potvrzení“?
4) S ohledem na kladnou odpověď na první tři otázky, jsou článek 278 SFEU a článek 160 jednacího řádu Soudního dvora protiprávní, neboť jsou v rozporu s články 2, 6 a 19 Smlouvy [o Evropské unii] v rozsahu, v němž neumožňují Soudnímu dvoru v řízení o předběžné otázce zahájeném podle článku 267 SFEU přijmout nezbytná předběžná opatření, včetně opatření, kterými se odkládá provádění vnitrostátních legislativních aktů, které poškozují právní stát a finanční zájmy Unie podle zásad a podmínek stanovených v nařízení 2020/2092?
(1) (2)
Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst.
1999, L 175, s. 43).
Úř. věst.
2020, L 433I, s. 1.