CS
4.7.2022
Úřední věstník Evropské unie
C 257/7
Účastníci původního řízení Žalobci: RR, JG za účasti: Spetsializirana prokuratura
Výrok 1) Článek 8 odst.
1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž v případě zajištění majetku jako domnělého nástroje nebo výnosu z trestné činnosti nemá vlastník tohoto majetku, který je třetí osobou jednající v dobré víře, během soudní fáze trestního řízení právo obrátit se na příslušný soud s žádostí o vrácení tohoto majetku.
2) Článek 4 odst.
1 směrnice 2014/42 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje konfiskaci majetku patřícího třetí osobě jednající v dobré víře a použitého jako nástroj trestného činu, a to i pokud tato třetí osoba poskytla tento majetek trvale k dispozici obviněné osobě.
(1)
Úř. věst.
C 9, 11. 1.
2021.
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. května 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Schneider Electric SE a další v.
Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance (Věc C-556/20) (1) („Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Směrnice 90/435/EHS – Společný systém zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států – Článek 4 a čl. 7 odst.
2 – Zamezení ekonomickému dvojímu zdanění dividend“) (2022/C 257/09) Jednací jazyk: francouzština Předkládající soud Conseil d'État
Účastníci původního řízení Žalobkyně: Schneider Electric SE, Axa SA, BNP Paribas SA, Engie SA, Orange SA, L’Air Liquide, société anonyme pour l’étude et l’exploitation des procédés Georges Claude Žalovaní: Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance
Výrok Článek 4 odst.
1 směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že mateřská společnost je povinna odvést zálohovou srážkovou daň v případě rozdělování zisků, které jí poukázaly její dceřiné společnosti, svým akcionářům, vedoucího k přiznání slevy na dani, pokud tyto zisky nepodléhaly korporační dani v obvyklé sazbě, jestliže částky, které musí být odvedeny z titulu této zálohové srážkové daně, přesahují horní hranici 5 % stanovenou v čl. 4 odst.
2 této směrnice.
Na takovou právní úpravu se nevztahuje čl. 7 odst.
2 uvedené směrnice.
(1)
Úř. věst.
C 9, 11.1.2021.