30.6.2022
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
C 248/41
(166)
Franchise-toimintaan (lukuun ottamatta teollisia franchise-sopimuksia) liittyy muutamia erityispiirteitä, kuten saman liikenimen käyttö, yhdenmukaisten liiketoimintamenetelmien noudattaminen (mukaan lukien immateriaalioikeuksien lisensointi) ja rojaltien maksaminen vastikkeena saaduista eduista.
Kun otetaan huomioon nämä ominaispiirteet, tällaisten franchise-järjestelmien toiminnan kannalta ehdottoman välttämättömien sopimusehtojen voidaan katsoa jäävän perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle.
Tällaisia ovat esimerkiksi rajoitukset, joilla estetään franchise-oikeuden saajaa käyttämästä franchise-oikeuden antajan tarjoamaa taitotietoa tai apua tämän kilpailijoiden hyödyksi (96), sekä oikeuden saajan ostamia tavaroita tai palveluja koskevat kilpailukieltovelvoitteet, jotka ovat välttämättömiä franchise-verkoston yhteisen identiteetin ja maineen säilyttämiseksi.
Jälkimmäisessä tapauksessa kilpailukielto­ velvoitteen kesto on merkityksetön, edellyttäen että se ei ylitä varsinaisen franchise-sopimuksen kestoa.
(167)
Franchise-sopimukseen voidaan soveltaa asetuksen (EU) 2022/720 2 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta, jos sekä toimittajan että ostajan markkinaosuus on enintään 30 prosenttia.
Erityisohjeistusta markkinaosuuksien laskemisesta franchise-toiminnan yhteydessä on (174) kappaleessa.
Franchise-sopimuksiin sisältyvien immateriaalioikeuksien lisensointia käsitellään (71)–(87) kappaleessa.
Franchise-sopimuksiin sisältyviä vertikaalisia rajoituksia arvioidaan siihen jakelujärjestelmään sovellettavien periaatteiden mukaisesti, joka vastaa parhaiten kyseistä franchise-sopimusta.
Jos franchise-sopimus esimerkiksi johtaa suljettuun verkostoon, jossa franchise-oikeuden saaneita kielletään myymästä muille kuin toisille oikeuden saaneille, tällaista sopimusta on arvioitava valikoivaan jakeluun sovellettavien periaatteiden mukaisesti.
Jos taas franchise-sopimus ei luo suljettua verkostoa, vaan myöntää alueellisen yksinoikeuden ja suojaa franchise-oikeuden saajaa muiden franchise-oikeuden saajien aktiiviselta myynniltä, tällaista sopimusta on arvioitava yksinmyyntiin sovellettavien periaatteiden mukaisesti.
(168)
Franchise-sopimukset, jotka eivät kuulu asetuksen (EU) 2022/720 soveltamisalaan, on arvioitava perussopimuksen 101 artiklan näkökulmasta erikseen.
Arvioinnissa olisi otettava huomioon, että mitä tärkeämmästä taitotiedon siirrosta on kyse, sitä todennäköisempää on, että vertikaaliset rajoitukset tuottavat tehokkuushyötyjä ja/tai ovat välttämättömiä taitotiedon suojaamisen kannalta ja siten täyttävät perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan edellytykset.
(169)
Seuraavassa on esimerkki franchise-järjestelystä:
Valmistaja on kehittänyt uuden tavan myydä makeisia erikoisliikkeissä, joissa makeiset värjätään paikan päällä asiakkaan toiveiden mukaisesti.
Makeisten valmistaja on kehittänyt myös makeisten värjäyksessä käytettävät koneet ja valmistaa värjäysnesteet.
Nesteen laatu ja tuoreus ovat erittäin tärkeitä hyvien makeisten valmistamiseksi.
Valmistaja teki makeisistaan menestystuotteen omissa vähittäiskaupoissaan, jotka kaikki käyttävät samaa toiminimeä ja joilla on yhtenäinen imago (myymälöiden layout, yhteinen mainonta jne.).
Myyntiä lisätäkseen valmistaja otti käyttöön franchise-järjestelmän.
Tuotteiden laadun ja myymälöiden ulkoasun yhtenäisyyden varmistamiseksi franchise-oikeuden saaneiden on ostettava makeiset, nesteet ja värjäyskoneet valmistajalta, käytettävä samaa toiminimeä, maksettava franchisemaksua, osallistuttava yhteiseen mainontaan ja pidettävä franchise-oikeuden myöntäjän laatimat käyttö- ja valmistusohjeet salaisina.
Lisäksi franchise-oikeuden saaneet saavat myydä ainoastaan hyväksytyistä tiloista ja ainoastaan loppukäyttäjille tai muille franchise-oikeuden saaneille.
Ne eivät saa myydä muita makeisia myymälöissään.
Franchise-oikeuden myöntäjä ei saa nimittää toista franchise-oikeuden saajaa kyseisellä sopimusalueella tai pitää siellä itse vähittäismyymälää.
Franchise-oikeuden myöntäjän on myös pidettävä tuotteensa, myyntinäkymät sekä käyttö- ja valmistusohjeet ajan tasalla ja kehitettävä niitä edelleen sekä annettava parannukset kaikkien franchise-oikeuden saaneiden käyttöön.
Franchise-sopimukset tehdään kymmeneksi vuodeksi.
Makeisten vähittäiskauppiaat ostavat makeiset kansallisilla markkinoilla joko kotimaisilta tuottajilta, jotka ottavat huomioon kansalliset makutottumukset, tai tukkukauppiailta, jotka tuovat maahan ulkomaisten tuottajien makeisia sen lisäksi, että ne myyvät kotimaisten tuottajien makeisia.
Franchise-oikeuden myöntäjän tuotteet kilpailevat kyseisillä markkinoilla useiden kotimaisten ja kansainvälisten makeistuote­ merkkien kanssa; osa kilpailijoista on suuria elintarvikealan monialayrityksiä.
Elintarvikevärjäyskoneiden markkinoilla franchise-oikeuden myöntäjän markkinaosuus on alle kymmenen prosenttia.
Vähittäis­ kauppiaille myytävien makeisten markkinoilla franchise-oikeuden myöntäjän markkinaosuus on 30 prosenttia.
Makeisille on olemassa useita myyntipisteitä, kuten kioskit, sekatavarakaupat, kahvilat ja makeiskaupat.
(96) Ks. tuomio 28. tammikuuta 1986, Pronuptia de Paris GmbH v.
Pronuptia de Paris Irmgard Schillgallis, C-161/84, EU:C:1986:41, 16 kohta.