C 233/46
4.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
16.6.2022.
Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija Ražošanas apgabalā ietilpst Emīlijas-Romanjas reģiona daļa, kas piemērota Allium ascalonicum sīpolu audzēšanai, un to veido šādu pašvaldību teritorija: — Ravennas [Ravenna] province: Brisighella, Càsola Valsenio, Castelbolognese, Faenza, Riolo Terme un Solarolo, — Forli-Čezēnas [Forlí-Cesena] province: Modigliana un Tredozio, — Boloņas [Bologna] province: Borgo Tossignano, Casalfiumanese, Castel del Rio, Castel Guelfo di Bologna, Dozza, Fontanelice, Imola un Mordano.
5.
Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu Produkta “Scalogno di Romagna” saikne ar ģeogrāfisko apgabalu balstīta produkta reputācijā.
“Scalogno di Romagna” ir īpašs šalotes sīpolu ekotips ar savām īpašībām, kas atšķiras no citu tirgū pieejamo šalotes sīpolu veidu īpašībām.
“Scalogno di Romagna” audzēšanai piemērotā zeme ir kalnaina, ar vidējas struktūras līdz mālainām augsnēm, sausa, bagāta ar kāliju un organisko vielu, ar labu vērsumu un labi drenēta.
Šīs augsnes ir raksturīgas krīta grēdai, kas pazīstama kā “La Vena dei Gessi Romagnola” (“Romanjas krīta dzīsla”) un stiepjas cauri lielai ražošanas apgabala daļai, kā arī ir raksturīga visam apgabalam un to ietekmē, padarot augsnes zināmā mērā sārmainas.
Ražošanas apgabala teritorija ir zināma arī kā dziedniecisko ūdeņu apgabals, ko raksturo sēra komponenti augsnē un ūdenī.
Tādējādi šīs sēra komponentu vides īpašības ietekmē liliju dzimtas augu aromātiskās īpašības.
Augsnes mikroflora, kuras fermentatīvā darbība turpinās uzglabāšanas vai žāvēšanas laikā, rada “Scalogno di Romagna” raksturīgo saldo un maigo aromātu, kā arī sīvo smaržu.
“Scalogno di Romagna” īpatnība ir tā, ka tas neveido ziedkopas; tāpēc vienīgā iespējamā un atļautā audzēšanas metode ir sīpolu atkārtota stādīšana.
Šīs īpašības dēļ gadsimtu gaitā ir saglabājies specifiskā ekotipa ģenētiskais mantojums un īpašības, jo nenotiek ziedputekšņu dabiska vai piespiedu apmaiņa ar citām sugām, un tas nozīmē, ka nav notikusi krustošanās vai ģenētiska iejaukšanās, kas tipiska pārējām tirgū esošajām šķirnēm.
“Scalogno di Romagna” nekad nav sastapts savvaļā, un tas nozīmē to, ka ķelti, kuri to atgādāja uz Romanju, audzēja oriģinālu un autentisku produktu, kas nekādā veidā nevarēja tikt apmainīts, sajaukts vai aizstāts ar citiem liliju dzimtas sīpoliem.
Pastāv skaidra saikne starp “Scalogno di Romagna” un vietējo apgabalu, un to veido šā produkta ražotāji, ieskaitot tos, kas šalotes sīpolus audzē dažu kvadrātmetru platībā savā piemājas dārzā; arī pateicoties viņiem, nav zaudēta spēja šo vērtīgo dāvanu nodot dāsnajai Romanjas zemei.
Ražotāju prasmes ir ļoti svarīgas arī sīpolu atlasē; to viņi dara ļoti meistarīgi.
Daļa novākto sīpolu ir paredzēti patēriņam; vidēja izmēra un izliektākas formas sīpolus parasti izmanto stādīšanai.
Šo produktu min vairāki rakstnieki, piemēram, Corrado Contoli, kurš dzimis un dzīvojis Lugo.
Viņa 1963. gada grāmatas “Guida alla veritiera cucina romagnola” (“Ceļvedis īstenajā Romanjas virtuvē”) nodaļā “Cūkgaļas ēdieni” ir slavināti šalotes sīpoli, kas ir gan novatoriski, gan atmiņas raisoši.
Graziano Pozzetto savā 2001. gadā publicētajā grāmatā “Lo scalogno di Romagna.
Cibo per Venere” (“Scalogno di Romagna.
Ēdiens Venērai”) min citas liecības par produkta aprakstu un izmantošanu neskaitāmās receptēs, kas tapušas pagājušā gadsimtā.
Vairāki vietējie šefpavāri ir izmantojuši “Scalogno di Romagna” dažādu ēdienu gatavošanā; to darīja arī bijušā restorāna “Gigiolè”, kas atradās Brisighella, šefpavārs Tarcisio Raccagni, kura mērķis bija “atdzīvināt” viduslaiku virtuvi vakariņās, kas tika organizētas slavenajiem viduslaiku festivāliem Brisighella.
Arī tiešsaistē, piemēram, tīmekļvietnēs “Giallo Zafferano”, “La Gazzetta del Gusto”, “Buonissimo”, “Geisha Gourmet” un “Taccuini Gastrosofici”, ir atrodamas norādes, kas apliecina “Scalogno di Romagna” reputāciju un izmantošanu par garšvielu dažādu ēdienu gatavošanā vai to konservēšanu eļļā.