8.6.2022
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 223/3
Lista abrevierilor Carta
Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
CAAS
Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen
CoE
Consiliul Europei
Curtea de Justiție
Curtea de Justiție a Uniunii Europene
MEA
Mandat european de arestare
CEDO
Convenția europeană a drepturilor omului
CEDO
Curtea Europeană a Drepturilor Omului
SEE
Spațiul Economic European
EIO
Ordinul european de anchetă
RJE
Rețeaua judiciară europeană
Eurojust
Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Justiție Penală
Europol
Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii
Mandatul de arestare UE-IC/NO
Mandat de arestare emis în temeiul Acordului între Uniunea Europeană și Republica Islanda (IC) și Regatul Norvegiei (NO) privind procedura de predare între statele membre ale Uniunii Europene și Islanda și Norvegia
Decizia-cadru privind MEA
Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre
Interpol
Organizația Internațională de Poliție Criminală
AJR
Asistența judiciară reciprocă
Stat
Cele 27 de state membre ale UE, Islanda și Norvegia
TFUE
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene
UK
Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
SUA
Statele Unite ale Americii
Declinarea responsabilității Prezentele orientări nu sunt nici obligatorii din punct de vedere juridic, nici exhaustive.
Acestea nu au nicio incidență asupra dreptului Uniunii în vigoare și asupra evoluției sale viitoare.
De asemenea, acestea nu au nicio incidență asupra interpretării cu valoare de autoritate a dreptului Uniunii de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene.
INTRODUCERE Procedurile de extrădare între statele membre și statele terțe sunt reglementate în principal printr-o combinație pe mai multe niveluri de temeiuri juridice diferite: acorduri multilaterale [de exemplu, convențiile Consiliului Europei (CoE) (1)], acorduri bilaterale (încheiate fie de UE, fie de statele membre) și legislații naționale.
În general, acordurile de extrădare prevăd posibilitatea unei „excepții legate de cetățenie”, ceea ce înseamnă că părțile contractante pot refuza extrădarea propriilor resortisanți.
(1) Convenția europeană de extrădare (ETS nr.
24) și Protocolul adițional la aceasta (ETS nr.
086), Al doilea Protocol adițional (ETS nr.
098), Al treilea Protocol adițional (ETS nr.
209) și Al patrulea Protocol adițional la Convenția europeană de extrădare (ETS nr.
212).