C 207/12
SV
Europeiska unionens officiella tidning
23.5.2022
Tolkningsfråga Ska artikel 7.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (1) tolkas så, att den utgör hinder för en nationell rättspraxis enligt vilken en arbetstagare som rättsstridigt sagts upp och därefter återinträder i tjänst, i enlighet med nationell rätt, efter det att uppsägningen har ogiltigförklarats genom ett domstolsavgörande, inte har rätt till årlig betald semester för perioden mellan uppsägningen och dagen för återinträdet i tjänst, med motiveringen att arbetstagaren under denna period inte har utfört något faktiskt arbete för arbetsgivarens räkning, även för det fall en arbetstagare som rättsstridigt har sagts upp och utan onödigt dröjsmål skriftligen meddelat sin arbetsgivare att han är villig att utföra arbete för arbetsgivarens räkning enligt nationell rätt har rätt till en ersättning som motsvarar en genomsnittlig lön från den dag han skriftligen meddelade sin arbetsgivare att han var villig att utföra arbete för hans räkning fram till den dag då arbetsgivaren möjliggjorde för honom att fortsätta arbeta eller den dag då anställningen upphörde?
(1)
EUT L 299, 2003, s.
9.
Begäran om förhandsavgörande framställd av Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 2 februari 2022 – Infraestruturas de Portugal, SA, Futrifer Indústrias Ferroviárias, SA / Toscca Equipamentos de Madeira Lda (Mål C-66/22) (2022/C 207/17) Rättegångsspråk: portugisiska Hänskjutande domstol Supremo Tribunal Administrativo
Parter i det nationella målet Klagande: Infraestruturas de Portugal, SA, Futrifer Indústrias Ferroviárias, SA Motpart: Toscca Equipamentos de Madeira Lda
Tolkningsfrågor 1) Är det skäl för uteslutning som föreskrivs i artikel 57.4 d i direktiv 2014/24/EU (1) endast en fråga för den upphandlande myndighetens beslut?
2) Kan den nationella lagstiftaren helt ersätta det beslut som den upphandlande myndigheten ska fatta med stöd av artikel 57.4 d i direktiv 2014/24/EU med ett allmänt beslut om en accessorisk påföljd vilken fattas av konkurrensmyndigheten och som består i ett förbud mot att under en viss period delta i upphandlingsförfaranden, inom ramen för åläggande av böter för överträdelse av konkurrensreglerna?
3) Ska den upphandlande myndighetens beslut om den ekonomiska aktörens ”tillförlitlighet” med avseende på efterlevnaden (eller den bristande efterlevnaden) av konkurrensrättsliga bestämmelser utanför det konkreta upphandlingsförfarandet förstås på så sätt att det är nödvändigt att göra en bedömning som grundar sig på lämpligheten hos denna ekonomiska aktör, vilket utgör ett konkret uttryck för rätten till god förvaltning enligt artikel 41.2 c i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna?
4) Är den lösning som valts i portugisisk rätt genom artikel 55.1 f CCP, (2) enligt vilken uteslutning av en ekonomisk aktör från ett upphandlingsförfarande grundat på en överträdelse av konkurrensreglerna som skett utanför det konkreta upphandlingsförfarandet är beroende av det beslut som konkurrensmyndigheten fattat inom ramen för åläggandet av en accessorisk påföljd i form av ett förbud mot att ingå avtal, och det är konkurrensmyndigheten själv som bedömer om de självsanerande åtgärder som vidtagits är relevanta i denna kontext, förenlig med unionsrätten, och särskilt med artikel 57.4 d i direktiv 2014/24/EU?