RO
C 207/10
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
23.5.2022
Recurs introdus la 17 decembrie 2021 de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 6 octombrie 2021 în cauza T-342/20, Indo European Foods/EUIPO (Cauza C-801/21 P) (2022/C 207/14) Limba de procedură: engleza Părțile Recurent: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: D. Hanf, V. Ruzek, D. Gaja, E. Markakis, agenți) Cealalte părți din procedură: Indo European Foods Ltd, Hamid Ahmad Chakari
Concluziile recurentului Recurentul solicită Curții: — Anularea Hotărârii atacate, care a fost pronunțată în cauza T-342/20; — declararea faptului că nu este necesară pronunțarea cu privire la acțiunea formulată în fața Tribunalului împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 2 aprilie 2020 (cazul R 1079-4); și — obligarea reclamantei din primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate de EUIPO în legătură cu prezentul recurs și cu procedura desfășurată pe rolul Tribunalului.
Motivele și principalele argumente În susținerea recursului, recurentul EUIPO invocă un unic motiv întemeiat pe încălcarea cerinței privind menținerea interesului de a exercita acțiunea, recunoscută de o jurisprudență constantă, care ridică o problemă importantă pentru unitatea, coerența și dezvoltarea dreptului Uniunii. — Prima eroare de drept, întemeiată pe încălcarea de către Tribunal a cerinței fundamentale și autonome a oricărei acțiuni în justiție, recunoscută de o jurisprudență constantă, privind menținerea unui interes de a exercita acțiunea, refuzând examinarea unor elemente apărute ulterior deciziei atacate, pentru simplul motiv că asemenea elemente nu puteau să repună în discuție legalitatea deciziei atacate.
O astfel de interpretare nu doar conduce la o confuzie între cerința procedurală prealabilă și controlul ulterior al legalității pe fond, ci lipsește de asemenea menținerea unui interes de a exercita acțiunea de funcția sa independentă și care îi este proprie. — A doua eroare de drept, întemeiată pe faptul că în consecință, Tribunalul nu a evaluat menținerea unui interes al reclamantei din primă instanță de a exercita acțiunea.
Prin faptul că s-a concentrat asupra controlului legalității, Tribunalul a lăsat fără răspuns întrebarea ridicată de cerința prealabilă obligatorie: ce avantaje ar putea avea reclamanta din primă instanță din anularea deciziei atacate? — A treia eroare de drept, întemeiată pe faptul că Tribunalul nu a concluzionat că reclamanta din primă instanță nu și-a îndeplinit obligația de a demonstra menținerea interesului său de a exercita acțiunea începând de la sfârșitul perioadei de tranziție.
Având în vedere că marca a cărei înregistrare se solicită va fi înregistrată numai după sfârșitul perioadei de tranziție, cu alte cuvinte la un moment la care mărcile în conflict nu vor îndeplini (și nu vor fi îndeplinit niciodată) în mod simultan funcția lor esențială (1), EUIPO susține că nu ar putea apărea niciun conflict ratione temporis sau ratione loci.
Rezultă că reclamanta în primă instanță nu putea obține niciun avantaj din procedură și, așadar, nu demonstrează menținerea unui interes de a exercita acțiunea. — A patra eroare de drept, întemeiată pe încălcarea de către Tribunal, în urma acestor erori, a articolului 50 alineatul (3) TUE, a articolelor 126 și 127 din Acordul privind retragerea (2) și a articolului 72 alineatul (6) din Regulamentul (UE) 2017/1001 care sunt expresii ale principiului teritorialității, impunând EUIPO o obligație de a face abstracție de consecințele juridice ale sfârșitului perioadei de tranziție asupra prezentei cauze.