FI
C 198/52
Euroopan unionin virallinen lehti
16.5.2022
Kanne 10.3.2022 – Hamoudi v.
Frontex (Asia T-136/22) (2022/C 198/76) Oikeudenkäyntikieli: englanti Asianosaiset Kantaja: Alaa Hamoudi (Turkki) (edustaja: asianajaja F. Gatta) Vastaaja: Euroopan raja- ja merivartiovirasto (Frontex)
Vaatimukset Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta velvoittamaan Frontexin maksamaan hänelle 250 000 euron korvauksen aineettomasta vahingosta kummankin vaatimuksen osalta.
Kantaja vaatii korvausta erityisesti — vahingosta, joka hänelle aiheutui Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 1, 2, 3, 4 ja 18 artiklassa sekä 19 artiklan 1 kohdassa, 19 artiklan 2 kohdassa ja 21 artiklassa taattujen perusoikeuksien loukkaamisesta, kun hän joutui joukkokarkotuksen kohteeksi Kreikassa Egeanmerellä 28.–29.4.2020, — epäoikeudenmukaisuuden ja turhautumisen tunteista, jotka hänelle aiheutuivat siitä, että Euroopan unionin virasto laati päätöksen häneen 28.–29.4.2020 kohdistuneesta joukkokarkotuksesta tai osallistui sen laatimiseen.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.
1) Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Frontex hyväksyi asetuksen 2019/1896 (1) 46 artiklan 5 kohdan vastaisesti nopean rajaintervention käynnistämisen Egeanmerellä ja teki ilmeisen arviointivirheen, käytti harkintavaltaa väärin ja loukkasi hyvän hallinnon periaatetta, kun se ei toiminut vaadittavaa huolellisuutta noudattaen.
Kantaja väittää erityisesti, että Frontexin pääjohtaja hyväksyi lainvastaisesti nopean rajaintervention käynnistämisen Egeanmerellä – mikä on ristiriidassa viraston perustamista koskevan asetuksen 46 artiklan 5 kohdan kanssa –, kun hän ei käyttänyt harkintavaltaansa siltä osin kuin on kyse sen tutkimisesta, voidaanko kyseistä säännöstä soveltaa kyseessä olevaan erittäin epävakaaseen tilanteeseen.
Toissijaisesti kantaja väittää, että pääjohtaja teki ilmeisen arviointivirheen, käytti harkintavaltaa väärin eikä toiminut vaadittavaa huolellisuutta noudattaen, kun hän katsoi, että 46 artiklan 5 kohtaa ei sovelleta kyseessä olevaan tilanteeseen.
Kumpikaan aineettoman vahingon muoto ei olisi toteutunut ilman Frontexin lainvastaista toimintaa tai laiminlyöntiä.
2) Toinen kanneperuste, jonka mukaan Frontex syyllistyi laiminlyöntiin, josta voi syntyä sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu, kun se ei noudattanut asetuksen 2019/1896 46 artiklan 4 kohtaa vastoin kyseisen asetuksen 80 artiklan mukaisia positiivisia velvoitteita ja perusoikeuskirjan (2) 1, 2, 3, 4, 18 artiklaa sekä 19 artiklan 1 kohtaa, 19 artiklan 2 kohtaa ja 21 artiklaa ja hyvän hallinnon periaatetta, ja se käytti harkintavaltaa väärin ja teki ilmeisen arviointivirheen.
Frontexin pääjohtaja jätti lainvastaisesti käyttämättä harkintavaltaansa viraston perustamista koskevan asetuksen 46 artiklan 4 kohdan suhteen ennen 28.–29.4.2020 tapahtunutta palauttamisoperaatiota ja myös sen aikana ja sen jälkeen.
Kantaja väittää toissijaisesti, että pääjohtaja teki ilmeisen arviointivirheen, käytti harkintavaltaansa väärin eikä toiminut vaadittavaa huolellisuutta noudattaen, kun hän katsoi, että 46 artiklan 4 kohtaa ei sovelleta kyseessä olevaan tilanteeseen.
Kumpikaan aineettoman vahingon muoto ei olisi toteutunut ilman riidanalaista Frontexin laiminlyöntiä, joka on lainvastainen.
3) Kolmas kanneperuste, jonka mukaan Frontex syyllistyi lainvastaisuuteen, josta voi syntyä sopimussuhteen ulkopuolisen vastuu, siltä osin kuin on kyse 28.–29.4.2020 tapahtuneesta palauttamisoperaatiosta, koska se loukkasi perusoikeus­ kirjan 1, 2, 3, 4, 6 ja 18 artiklassa sekä 19 artiklan 1 kohdassa, 19 artiklan 2 kohdassa ja 21 artiklassa kantajalle taattuja perusoikeuksia.