DA
16.5.2022
Den Europæiske Unions Tidende
C 198/13
Parter i hovedsagen Sagsøger: BNP Paribas Personal Finance SA Sagsøgte: AN og CN Procesdeltager: Caisse régionale de crédit agricole mutuel du Languedoc
Konklusion 1) Artikel 4, stk.
2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige vilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at i forbindelse med en låneaftale i udenlandsk valuta er kravet om gennemsigtigheden af vilkårene i denne aftale, som bestemmer, at den udenlandske valuta er kontovalutaen, og euro er betalingsvalutaen, og som bevirker, at valutarisikoen påhviler låntageren, er opfyldt, når den erhvervsdrivende har givet forbrugeren tilstrækkelige og nøjagtige oplysninger, som gør det muligt for en almindeligt oplyst, rimelig opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger at forstå, hvordan den pågældende finansielle mekanisme konkret fungerer, og for at vurdere risikoen for sådanne kontraktvilkårs potentielt betydelige, negative økonomiske konsekvenser for vedkommendes finansielle forpligtelser i hele denne aftales løbetid.
2) Artikel 3, stk.
1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at vilkår i en låneaftale, som bestemmer, at den udenlandske valuta er kontovalutaen, og euro er betalingsvalutaen, og som bevirker, at valutarisikoen, uden fastsættelse af et loft, påhviler låntager, kan skabe en betydelig skævhed i parternes rettigheder og forpligtelser ifølge aftalen til skade for forbrugeren, eftersom den erhvervsdrivende ikke med rimelighed, under overholdelse af kravet om transparens i forhold til forbrugeren, kunne forvente, at sidstnævnte accepterer en uforholdsmæssig valutarisiko, som følger af sådanne vilkår, idet en konstatering alene i givet fald af manglende god tro hos den erhvervsdrivende ikke er tilstrækkelig med henblik på at kvalificere en sådan skævhed.
(1)
Dato for indlevering: 14.2.2020.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 25. marts 2022 — straffesag mod IP, DD, ZI, SS og HYA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Spetsializiran nakazatelen sad — Bulgarien) (Sag C-609/21) (1) (Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – artikel 4, stk.
3, TEU – artikel 267 TEUF – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 47, stk.
2 – artikel 94 i Domstolens procesreglement – indholdet af en anmodning om præjudiciel afgørelse – national regel, hvorefter en national ret, der træffer afgørelse i straffesager, er inkompetent, når den har udtalt sig om sagens faktiske omstændigheder i anmodningen om præjudiciel afgørelse, idet den afgørelse, som skal træffes vedrørende sagens realitet, ellers ophæves – artikel 18 TEUF – chartrets artikel 21, stk.
2 – artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol – pligt for de nationale retter til at informere den medlemsstat, hvor retterne er beliggende, om enhver anmodning om præjudiciel afgørelse til Domstolen) (2022/C 198/19) Processprog: bulgarsk Den forelæggende ret Spetsializiran nakazatelen sad
Tiltalte i straffesagen IP, DD, ZI, SS og HYA