12.5.2022
SL
Uradni list Evropske unije
C 193/45
pobočij v gorah in predgorju je večina parcel primernih za pašništvo, zlasti poleti.
Živinoreja s pašništvom je najprimernejša rešitev za čim boljše izkoriščanje teh pašnikov, zato v Pirenejih večinoma redijo prežvekovalce, zlasti govedo in ovce.
Ta sistem deluje le s pasmami, prilagojenimi temu ozemlju.
Ovčereja je prisotna vzdolž celotnega Pirenejskega gorovja in je povezana s celoletno rastjo trave zaradi blagega in vlažnega podnebja.
Zaradi podnebnih gradientov in zlasti gradientov količine padavin med različnimi predeli območja so se razvile tri različne pasme ovc molznic in sedem pasem ovc dojilj, ki so dobro prilagojene lokalnim posebnostim.
Oblikovanost površja omogoča, da se rastlinski pasovi čim bolje izkoristijo glede na letni čas, kar je značilno za sistem ovčereje.
Pašni ekosistem je bil v preteklosti usmerjen v pašno živino, ki se je zaradi gospodarne porabe gorske trave postopno selila na večje razdalje (tranzimansa), ter dopolnjen zlasti s krmo in žiti.
Pirenejske kmečke pasme ovac, ki so prilagojene raznolikemu podnebju, poleti pa paši na gorskih pašnikih, še danes prevladujejo na območju.
Ker so zelo odporne, je njihova telesna zgradba prilagojena hoji, imajo dolge in tanke noge ter so dokaj lahke.
Tudi pitanje jagnjet je praksa, ki se je tradicionalno razvila v Pirenejskem masivu, najpogosteje v sistemih dojilj, pri katerih edini prihodek izhaja iz prodaje jagnjet, ki jih je za čim boljši izkoristek treba pitati na kraju samem.
Zaradi razpršenosti gorskih kmetijskih gospodarstev in malo možnosti za proizvodnjo krme za pitanje na teh območjih pa se nekatera klavna jagnjeta tradicionalno dopitajo zunaj ovčerejske farme, na kateri so se skotila, tj. v pitališču.
„Agneau des Pyrénées“ je rezultat metod reje ter znanja in izkušenj, povezanih z območjem.
Posebne topografske in podnebne razmere geografskega območja so prilagojene reji, zlasti ovčereji.
Pirenejsko gorovje, ki združuje visoke gore in njihovo predgorje, je zelo primerno za razvoj reje, zlasti ovčereje.
Zaradi raznolikosti reliefa in podnebja se gorska in gričevnata območja dopolnjujejo.
Ovce so najmanj sedem mesecev letno na paši v gorah ali na zatravljenih gričih.
Te pasme so zaradi svoje odpornosti omogočile, da so se kmetijska gospodarstva prek trajnostnih kmetijskopašniških sistemov ohranila na težavnih območjih, saj se lahko prilagodijo talnim in podnebnim oviram pirenejskega okolja.
Rastlinski pasovi se izkoriščajo glede na letne čase, kar je značilno za pirenejsko ovčerejo.
Z uporabo teh pirenejskih lokalnih in kmečkih pasem so se pojavile prakse, pri katerih se upoštevajo različne značilnosti tega območja (razpršena kmetijska gospodarstva: težave zaradi odmaknjenosti, pri dostopu do virov krme in zbiranju).
Te posebnosti in raznolike okoljske razmere v Pirenejskem gorovju so omogočile razvoj desetih pasem ovc.
Vsaka od teh desetih pasem, ki so povsem prilagojene območju in pirenejskemu načine reje, omogoča proizvodnjo posebne, malo mesnate jagnjetine.
Ovce molznice se molzejo in jih je treba torej ločiti od jagnjet, ko so ta še mlada.
Rast trave na tem območju zagotavlja zelo bogato mleko, ki zadosti vsem prehranskim potrebam jagnjet, ki se prehranjujejo le s sesanjem materinega mleka.
Zato je meso teh sesnih jagnjet svetlo do svetlo rožnato.
Ovce dojilje se ne molzejo, tako da najmanj 60 dni večino časa preživijo s svojimi jagnjeti, ki v tem času razvijejo prebavni sistem prežvekovalca ter z mlečne prehrane preidejo na prehrano na osnovi krme in žit.
Zaradi te prehrane v dveh fazah in starosti jagnjeta, ki ni niti premlado niti prestaro, je meso rožnate barve.
Ovčerejci so ohranili sistem ovčereje, ki jim omogoča rejo obeh priznanih in cenjenih vrst jagnjet.