12.5.2022
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 193/45
de ani.
Având în vedere pantele mari ale munților și ale zonei piemontane, majoritatea parcelelor sunt adecvate pentru pășunat, în special în perioada estivală.
Creșterea animalelor prin pășunat este cea mai potrivită modalitate de a utiliza în mod optim aceste pajiști, motiv pentru care o mare parte din fermierii din Pirinei practică creșterea rumegătoarelor, în special a bovinelor și ovinelor.
Acest sistem poate funcționa numai cu rase adaptate la acest teritoriu.
Creșterea ovinelor poate fi întâlnită de-a lungul lanțului munților Pirinei, unde iarba crește pe tot parcursul anului datorită unei clime blânde și umede.
Diferențele dintre gradienții climatici și mai ales pluviometrici ai diferitelor sectoare ale ariei explică dezvoltarea și diferențierea a trei rase de lapte și a șapte rase care alăptează, bine adaptate caracteristicilor locale specifice.
Relieful oferă o etajare a vegetației care este valorizată în funcție de sezon, ceea ce caracterizează felul în care creșterea ovinelor este gestionată în această regiune.
Ecosistemul pastoral a fost, din punct de vedere istoric, un sistem centrat pe erbivore transhumante pentru a raționaliza utilizarea ierbii de munte, completată în special de furaje și cereale.
Oile din rasele din Pirinei sunt rustice, adaptate la variațiile climatice și la pășunatul pe pajiștile alpine în timpul verii.
Chiar și în prezent, acestea încă predomină în aria geografică.
Datorită caracterului rustic, ele au o morfologie adaptată la mersul pe jos, cu picioare lungi și subțiri, și sunt destul de ușoare.
Îngrășarea mieilor este, de asemenea, o practică dezvoltată în mod tradițional în Munții Pirinei, cel mai adesea în sisteme de alăptare, unde singurul venit provine din vânzarea de miel, care, prin urmare, trebuie îngrășat la nivel local pentru a se obține cel mai bun profit.
Cu toate acestea, din cauza distanțelor mari între fermele din zonele montane și a potențialului scăzut de producere a hranei de finisare în aceste zone, unii miei destinați sacrificării sunt în mod tradițional „finisați” în afara fermei în care s-au născut, într-un centru de finisare.
Mieii din Pirinei sunt produsul metodelor de producție și al cunoștințelor de specialitate aferente ariei geografice.
Aria geografică este caracterizată de condiții de relief și climatice specifice, adecvate pentru creșterea animalelor, în special a ovinelor.
Combinația dintre munții înalți și zona piemontană din Pirinei favorizează dezvoltarea creșterii animalelor și, în special, a ovinelor.
Relieful variat și variațiile climatice permit complementaritatea dintre zonele montane și cele colinare.
Oile se hrănesc cel puțin șapte luni pe an pe pășunile montane și cu iarba de pe versanți.
Datorită caracterului lor rustic, aceste rase au făcut posibilă menținerea exploatațiilor agricole în zone dificile prin sisteme agropastorale viabile, deoarece se pot adapta la constrângerile pedoclimatice existente în Pirinei.
Etajarea vegetației este valorizată în funcție de anotimp și caracterizează felul în care creșterea ovinelor este gestionată în această regiune.
Utilizarea raselor locale și rustice din Pirinei conduce la practici compatibile cu diferitele caracteristici ale acestei zone (ferme răspândite pe suprafețe mari: probleme legate de izolare, accesibilitatea resurselor furajere, dificultăți de colectare).
Particularitățile și diversitatea condițiilor de mediu din lanțul munților Pirinei au permis dezvoltarea a zece rase de ovine.
Fiecare dintre aceste zece rase perfect adaptate la teritoriul lor și la metodele de creștere din Pirinei conduce la producția de miei specifici, cu o conformație slabă.
Oile de lapte sunt mulse, astfel încât trebuie separate de miel atunci când mieii sunt încă tineri.
Creșterea ierbii în această zonă le permite să dispună de un lapte deosebit de bogat, capabil care să satisfacă toate nevoile nutriționale ale mieilor, care nu vor beneficia de nicio altă hrană în afară de laptele matern consumat prin alăptare la uger.
Carnea acestui miel de lapte va avea o culoare deschisă, până la roz deschis.
Oile care alăptează nu sunt mulse, deci sunt lăsate în cea mai mare parte a timpului alături de mieii lor, cel puțin 60 de zile, perioadă suficientă pentru ca mieii să dezvolte un sistem digestiv de rumegătoare și să treacă de la hrana pe bază de lapte matern la hrana pe bază de nutrețuri și cereale.
Alimentația în două etape și vârsta mieilor, nici prea tineri, nici prea în vârstă, permit obținerea cărnii de culoare roz.
Crescătorii și-au menținut sistemele de creștere a animalelor, făcând posibilă producerea acestor două tipuri de miei, care sunt recunoscuți și apreciați: