2022 5 12
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
C 193/45
tūkstančius metų.
Dėl stačių kalnų ir papėdžių šlaitų dauguma sklypų tinka ganymui, ypač vasarą.
Gyvūnų auginimas taikant ganyklinės gyvulininkystės praktiką yra labai tinkamas sprendimas siekiant kuo geriau išnaudoti šią augmeniją, todėl didelėje Pirėnų ūkių dalyje užsiimama atrajotojų, ypač galvijų ir avių, auginimu.
Ši sistema veiksminga tik tada, kai auginamos veislės, kurios prisitaikiusios vietovėje.
Dėl švelnaus ir drėgno klimato avių auginimas visoje Pirėnų grandinėje susijęs su visus metus augančia augmenija.
Dėl klimato skirtumų, ypač kritulių kiekio skirtumų įvairiose vietovės dalyse, išsivystė trys pieninių avių veislės ir septynios žindančių avių veislės, puikiai prisitaikiusios prie vietos sąlygų.
Dėl reljefo augmenija auga aukštais ir naudojama atsižvelgiant į sezoną, o nuo to priklauso, kaip auginamos avys.
Ganyklų ekosistema nuo seno orientuota į sezoninį žolėdžių pervarymą, siekiant racionaliai naudoti kalnų augmeniją, ją papildant pašarais ir grūdais.
Pirėnų veislių avys yra ištvermingos, prisitaikiusios prie klimato svyravimų ir vasarinio ganymo kalnuose.
Dar ir šiandien jos daugiausia laiko praleidžia lauke.
Jų ištvermingumas susijęs su jų sudėjimu, kuris yra pritaikytas vaikščiojimui – jų ilgos ir lieknos kojos, o jos pačios yra palyginti lengvos.
Pirėnų masyve gaji ir ėriukų penėjimo, dažniausiai motinos pienu, tradicija.
Kadangi pajamos gaunamos tik iš parduotų ėriukų, siekiant gero uždarbio, jie turi būti penimi vietoje.
Tačiau dėl kalnų ūkių išsibarstymo ir mažo potencialo pasigaminti penėjimui reikalingų pašarų iš šios vietovės išteklių, kai kurie ėriukai tradiciškai galutinai nupenimi ne savo gimimo vietoje, o galutinio penėjimo centre.
Pirėnų ėriukai auginami taikant su teritorija susijusius metodus ir praktinę patirtį – geografinei vietovei būdingos specifinės ir gyvūnų, ypač avių, auginimui, tinkamos reljefo ir klimato sąlygos.
Pirėnų kompleksas, sudarytas iš aukštų kalnų ir jų papėdžių, palankus gyvūnų, ypač avių, auginimui.
Dėl įvairaus vietovės reljefo ir klimato sąlygų kalnų ir šlaitų vietovės vienos kitas papildo.
Ėriavedės ne mažiau kaip septynis mėnesius per metus minta ganiava kalnuose ir žole kalvose.
Dėl šių veislių ištvermės jas naudojantys sudėtingų sąlygų vietovėse įsikūrę ūkiai gali išsilaikyti taikydami perspektyvias žemės ūkio ir ganyklų sistemas, nes šių veislių avys geba prisitaikyti prie suvaržymų, susijusių su Pirėnų dirvožemiu ir klimatu.
Augmenija auga aukštais ir naudojama atsižvelgiant į sezoną, o nuo to priklauso, kaip Pirėnuose auginamos avys.
Naudojant vietines ištvermingas Pirėnų veisles skatinama praktika, pritaikyta prie šios vietovės ypatumų (ūkių išsibarstymo: problemų, susijusių su atskirtimi, pašarų išteklių prieinamumu, sudėtingu surinkimo procesu).
Pirėnų grandinėje vyraujančios aplinkos ypatumai ir įvairovė lėmė dešimties avių veislių išsivystymą.
Kiekviena iš šių dešimties veislių yra puikiai prisitaikiusi prie vietovės ir Pirėnuose taikomos auginimo praktikos, todėl čia auginami ypatingi, smulkaus sudėjimo ėriukai.
Pieninės avys yra melžiamos, todėl jos turi būti atskiriamos nuo savo ėriukų, kai šie būna dar jauni.
Dėl šioje vietovėje gerai augančios augmenijos ėriukams sudaromos sąlygos misti ypač maistingu pienu, kuriuo patenkinami visi jų mitybos poreikiai, nes, be motinos pieno, geriamo iš tešmens, jie negauna jokio kito maisto.
Dėl šios priežasties šių žindomų ėriukų mėsa būna nuo šviesios iki šviesiai rausvos spalvos.
Žindančios avys nėra melžiamos, todėl bent pirmąsias 60 dienų jos daugiausia būna su savo ėriukais.
Per tą laiką susiformuoja atrajotojams būdinga ėriuko virškinimo sistema ir tada jis gali pereiti nuo pienu grindžiamos dietos prie pašarais ir grūdais grindžiamos mitybos.
Dėl tokio šėrimo dviem etapais ir ėriukų amžiaus (nei per jauni, nei peraugę) jų mėsa būna rausvos spalvos.
Augintojai išsaugojo savo auginimo sistemas, kurias taikant sudaromos sąlygos auginti pripažintus ir vertinamus šių dviejų tipų ėriukus: