2022.5.12.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 193/45
hegyvidéki és hegyaljai területek meredek lejtése miatt a parcellák többsége legeltetésre, különösen nyári legeltetésre alkalmas.
Ezek a gyepterületek a legeltető állattartás révén hasznosíthatók a legjobban, ezért a Pireneusokban nagy arányban találhatók kérődző állatok, különösen szarvasmarhák és juhok tartásával foglalkozó gazdaságok.
Ez a rendszer csak a területhez alkalmazkodó fajtákkal működtethető.
A pireneusi hegylánc mentén mindenhol foglalkoznak juhtenyésztéssel, ami összefügg azzal, hogy az enyhe és nedves éghajlatnak köszönhetően egész évben nő a fű.
A helyi viszonyokhoz jól alkalmazkodó három tejhasznú fajta és hét tejelő fajta kifejlődésére és megkülönböztetésére az éghajlati gradiensek és különösen a terület különböző körzetei közötti csapadékgradiensek adnak magyarázatot.
A domborzat övezetes növényzetet eredményez, amely az évszakoktól függően hasznosítható és jellemző a juhtenyésztésre.
A legeltetési ökoszisztéma hagyományosan egy olyan rendszer, amely a hegyi fű észszerű felhasználása érdekében a vándorló növényevőkre épül, és amelyet többek között szálastakarmánnyal és gabonafélékkel egészítenek ki.
A pireneusi juhfajták szívósak, alkalmazkodtak a változó éghajlati viszonyokhoz és a hegyi legelőkön végzett nyári legeltetéshez.
Napjainkban is főként ilyen fajták vannak a térségben.
Szívósságuknak köszönhetően testfelépítésük alkalmas a gyaloglásra, hosszú, vékony lábaik vannak, és meglehetősen könnyűek.
A bárányok hizlalása szintén a Pireneusokban hagyományosan kialakult gyakorlat, amelyet a leggyakrabban az olyan, szoptatásra épülő rendszerekben alkalmaznak, amelyek egyedüli bevétele a bárányok eladásából származik, ezért a bárányokat helyben kell felhizlalni, hogy a lehető legtöbbet hozzák ki belőlük.
Mivel azonban a hegyvidéki gazdaságok elszórtan helyezkednek el és a hizlaláshoz szükséges takarmányokból kevés termeszthető ezekben az övezetekben, a vágóbárányok egy részét hagyományosan a születési gazdaságon kívül, utóhizlaló központban hizlalják fel.
A pireneusi bárány tenyésztése során a területhez kötődő módszereket és ismereteket alkalmaznak: A földrajzi terület az állattenyésztéshez, különösen a juhtenyésztéshez megfelelő, különleges domborzati és éghajlati adottságokkal rendelkezik.
A Pireneusok magas hegységeket és hegylábakat ötvöző együttese kedvez az állattenyésztés, különösen a juhtenyésztés fejlődésének.
Változatos domborzata és éghajlata elősegíti a hegyvidéki és a lankásabb területek egymást kiegészítő jellegét.
Az anyajuhok az év legalább hét hónapjában a legelőkön, a hegyekben és a füves domboldalakon táplálkoznak.
Szívósságuknak köszönhetően ezek a fajták lehetővé tették, hogy életképes legeltetéses mezőgazdasági rendszerek révén a nehéz terepeken is fennmaradjanak a gazdaságok, mivel alkalmazkodni tudnak a pireneusi környezet talajés éghajlati adottságaihoz.
Az övezetes növényzetet az évszakoktól függően hasznosítják, ami a pireneusi juhtenyésztés jellegzetességét adja.
A pireneusi helyi, rideg fajták használata a terület különböző jellemzőit figyelembe vevő és azzal összhangban álló gyakorlatokat eredményez (a gazdaságok szétszórtsága az elszigeteltséggel, a takarmányforrások hozzáférhe­ tőségével, a begyűjtés nehézségeivel kapcsolatos problémákat okoz).
A pireneusi hegyláncon belüli környezeti feltételek sajátosságai és változatossága tíz juhfajta kifejlődését tette lehetővé.
E tíz fajta mindegyike tökéletesen alkalmazkodott a területéhez és a pireneusi tenyésztési gyakorlatokhoz, és gyenge izmoltságú, különleges bárányok tenyésztését teszik lehetővé.
A tejelő anyajuhokat fejik, így a bárányokat még fiatal korukban el kell választani anyjuktól.
Az ezen a területen növő fűnek köszönhetően tejük különösen tápláló, a bárányok minden tápanyagszükségletét kielégíti, így azok az anyjuk tőgyéből szopott anyatejen kívül semmilyen más táplálékot nem kapnak.
Emiatt a tejesbárány húsa világos árnyalatú vagy világos rózsaszín lesz.
A szoptató anyajuhokat nem fejik, így legalább 60 napig többnyire a bárányaik mellett vannak; ez idő alatt ki tud alakulni a bárány kérődző emésztőrendszere, és a tejről át tud állni a szálas- és gabonaalapú takarmányra.
Ez a kétfázisú étrend, valamint a bárány – se nem túl fiatal, se nem túl idős – életkora rózsaszín hús előállítását teszi lehetővé.
A gazdák megtartották tenyésztési rendszereiket, és ennek köszönhetően tudják előállítani ezt a kétféle, elismerésnek örvendő és nagyra értékelt báránytípust: