12.5.2022.
HR
Službeni list Europske unije
C 193/45
u Pirenejima više od sedam tisuća godina.
Zbog značajnih nagiba u planinama i podnožju, većina parcela pogodna je za ispašu, posebice ljetnu.
Uzgoj putem pastirske djelatnosti najprikladnije je rješenje za maksimalno iskorištavanje tih pašnjaka, zbog čega u Pirenejima postoji velik udio uzgoja preživača, posebice goveda i ovaca.
Taj sustav može funkcionirati samo s pasminama prilagođenima njihovu području.
Uzgoj ovaca prisutan je na cijelom pirenejskom lancu i povezan s rastom trave tijekom godine zahvaljujući blagoj i vlažnoj klimi.
Klimatske i posebno padalinske razlike između različitih sektora područja objašnjavaju razvoj i razlikovna svojstva triju mliječnih pasmina i sedam pasmina dojilja koje su se dobro prilagodile lokalnim posebnostima.
Reljef nudi slojevitost vegetacije koja se iskorištava ovisno o sezonama, što je obilježje sustava uzgoja ovaca.
Pastirski ekosustav povijesno je usredotočen na biljojede koji pasu sezonski kako bi se racionalno iskoristila planinska trava, posebno bogata krmivom i žitaricama.
Ovce pirenejskih pasmina otporne su te su prilagođene klimatskim promjenama i ljetnoj ispaši na planinskim pašnjacima.
One su i danas uglavnom prisutne na zemljopisnom području.
Građa im je zbog otpornosti prilagođena hodanju, imaju duge i tanke noge te su relativno lagane.
Tovljenje janjadi također je praksa koja se tradicionalno razvila na planinskom masivu Pireneja, najčešće u sustavima s ovcama dojiljama, čiji se jedini prihod ostvaruje od prodaje janjadi, koja se stoga radi što boljeg iskorištavanja mora toviti na licu mjesta.
Međutim, zbog raspršenosti planinskih gospodarstava i niskog potencijala za proizvodnju hrane za tov na tim područjima, dio janjadi za klanje tradicionalno se „tovi” izvan matičnog gospodarstva, u centru za tovljenje.
Janjad Pireneja rezultat je metoda proizvodnje te znanja i iskustva povezanih s tim područjem: Zemljopisno područje obilježavaju posebni reljefni i klimatski uvjeti koji su prilagođeni uzgoju, osobito uzgoju ovaca.
Cijeli Pireneji koji obuhvaćaju visoke planine i njihova podnožja pogodni su za razvoj uzgoja, a posebno uzgoja ovaca.
Njihov raznolik reljef i klima omogućuju komplementarnost planinskih i brdovitih područja.
Ovce se hrane najmanje sedam mjeseci godišnje na pašnjacima, u planinama i na travnatim obroncima.
Te su pasmine zbog svoje otpornosti omogućile održavanje poljoprivrednih gospodarstava na zahtjevnim područjima kroz održive poljoprivredno-pastirske sustave jer se mogu prilagoditi pedoklimatskim ograničenjima pirenejskog okoliša.
Slojevitost vegetacije iskorištava se ovisno o sezonama te je obilježje pirenejskog sustava uzgoja ovaca.
Upotreba lokalnih i otpornih pirenejskih pasmina potiče prakse koje su u skladu s uzimanjem u obzir različitih obilježja tog područja (raspršenost gospodarstava: problemi izolacije, dostupnost krmnih resursa, poteškoće u prikupljanju).
Posebnosti i raznolikost okolišnih uvjeta unutar pirenejskog lanca omogućili su razvoj deset pasmina ovaca.
Svaka od tih deset pasmina koje su savršeno prilagođene svojem području i pirenejskom sustavu uzgoja potiče uzgoj posebne janjadi koja je slabo konformirana.
Mliječne ovce se muzu te ih stoga treba odvojiti od njihove janjadi dok je janje još mlado.
Rast trave na tom području omogućuje im da proizvode posebno bogato mlijeko kojim zadovoljavaju sve prehrambene potrebe janjadi, koja neće dobiti nijednu drugu hranu osim majčina mlijeka sisanjem vimena.
Meso te mliječne janjadi stoga će biti svijetlo do svjetloružičasto.
Ovce dojilje se ne muzu pa su većinu vremena uz janjad tijekom najmanje šezdeset dana, što je vrijeme u kojem janjad razvija probavni sustav preživača i potom prelazi s mliječne prehrane na prehranu na bazi krmiva i žitarica.
Ta prehrana u dvije faze i starost janjadi, koja nije ni premlada ni prestara, omogućuje dobivanje mesa ružičaste boje.
Uzgajivači su zadržali svoje sustave uzgoja, što omogućuje uzgoj te dvije vrste janjadi koje su poznate i cijenjene: