12.5.2022
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
C 193/45
seitsemän tuhannen vuoden ajan.
Koska vuorilla ja niiden alarinteillä on huomattavasti kaltevuutta, suurin osa lohkoista sopii varsinkin kesällä laiduntamiseen.
Karjankasvatus laiduntamalla on parhaiten soveltuva ratkaisu näiden laidunmaiden hyödyntämiseen parhaalla mahdollisella tavalla, minkä takia märehtijöiden, varsinkin nautojen ja lampaiden, kasvatuksella on merkittävä osuus Pyreneitten maataloudessa.
Tällainen järjestelmä voi toimia vain, jos käytetään alueeseen hyvin sopeutuneita rotuja.
Koko Pyreneitten vuoriketjun alueella kasvatetaan lampaita, mikä on yhteydessä ruohon kasvuun vuoden mittaan leudon ja kostean ilmaston ansiosta.
Ilmaston ja erityisesti sademäärien vaihtelu maantieteellisen alueen eri osissa selittää paikallisiin erityisoloihin hyvin sopeutuneen kolmen maidontuottajarodun ja seitsemän imettävän rodun kehittymisen ja eriytymisen.
Pinnanmuodostuksen ansiosta kasvillisuus on kerroksittaista, ja sitä hyödynnetään vuodenaikojen mukaan, mikä luonnehtii lampaankasvatusta.
Laiduntamisekosysteemi on järjestelmä, jossa painopisteessä ovat perinteisesti siirtolaidunnettavat kasvinsyöjät.
Tällöin voidaan hyödyntää järkevästi vuorten ruohoa, jota täydennetään varsinkin nurmirehulla ja viljoilla.
Pyreneitten rotujen uuhet ovat kestäviä ja sopeutuneita ilmaston vaihteluihin ja kesälaiduntamiseen vuorilla, ja niitä on alueella nykyisinkin eniten.
Kestävien rotujen ruumiinrakenne on sopeutunut kävelemiseen: lampailla on pitkät ja ohuet jalat ja ne ovat melko kevyitä.
Karitsojen loppukasvatus on myös Pyreneitten vuoriston perinteinen käytäntö.
Käytössä ovat useimmiten imetykseen perustuvat järjestelmät, ja ainoa tulonlähde on karitsojen myynti.
Sen takia karitsat on loppukasvatettava paikan päällä, jotta niistä saadaan parhain hyöty.
Koska vuoristotilat kuitenkin sijaitsevat hajallaan eikä alueella ole paljonkaan mahdollisuuksia tuottaa loppukasvatusrehuja, osa teuraskaritsoista on perinteisesti loppukasvatettu niiden syntymätilan ulkopuolella loppukasvattamossa.
Agneau des Pyrénées -karitsanliha tuotetaan käyttämällä alueeseen sidoksissa olevia tuotantomenetelmiä ja paikallista osaamista: Maantieteellisen alueen erikoiset pinnanmuodostus- ja ilmasto-olot soveltuvat karjan ja varsinkin lampaiden kasvatukseen.
Pyreneet kokonaisuutena ylä- ja alarinteineen suosivat karjan ja erityisesti lampaiden kasvatusta.
Vaihtelevan pinnanmuodostuksen ja ilmaston ansiosta vuorten ja kukkuloiden alueet täydentävät toisiaan.
Uuhet hankkivat ruokansa vähintään seitsemän kuukautta vuodessa laiduntamalla ruohon peitossa olevia vuoria ja kukkuloita.
Maatiaisrodut ovat kestävyytensä ansiosta mahdollistaneet maatilojen säilymisen vaikeasti viljeltävillä alueilla maaja karjatalouteen perustuvien elinkelpoisten järjestelmien avulla, sillä nämä rodut pystyvät sopeutumaan Pyreneitten ympäristön maaperän ja ilmaston asettamiin rajoituksiin.
Kerroksittaista kasvillisuutta hyödynnetään vuodenaikojen mukaan, mikä luonnehtii Pyreneitten lampaankasvatusta.
Pyreneitten paikallisten maatiaisrotujen käyttö johtaa toimintatapoihin, joissa otetaan johdonmukaisesti huomioon alueen eri ominaispiirteet: maatilat ovat hajallaan, mikä aiheuttaa ongelmia, jotka liittyvät eristyneisyyteen, riittävien rehuvarojen saantiin ja keräilyyn.
Pyreneitten vuoriketjun ympäristöolojen erityispiirteet ja monimuotoisuus ovat mahdollistaneet kymmenen lammasrodun kehittymisen.
Jokainen näistä kymmenestä rodusta on täysin sopeutunut omaan alueeseensa ja Pyreneitten kasvatusmenetelmiin, joissa tuotetaan erikoisia, ei kovin lihaksikkaita karitsoja.
Maidontuottajarotuisia uuhia lypsetään, joten ne on erotettava karitsoistaan, kun nämä ovat vielä nuoria.
Alueella kasvavan ruohon ansiosta uuhen maito on erityisen runsasravintoista ja täyttää karitsojen kaikki ravitsemukselliset tarpeet, eivätkä karitsat saakaan mitään muuta rehua kuin emän maitoa.
Juottokaritsan liha on siitä syystä vaaleaa tai vaaleanpunertavaa.
Imettäviä uuhia ei lypsetä, joten ne ovat vähintään 60 päivän ajan enimmäkseen karitsansa kanssa.
Tänä aikana karitsan märehtijän ruuansulatusjärjestelmä kehittyy, ja se voi siirtyä maitoruokinnasta nurmirehuun ja viljoihin perustuvaan ruokintaan.
Tämä kaksivaiheinen ruokinta ja karitsan ikä – ei liian nuori eikä liian vanha – mahdollistavat lihan vaaleanpunaisen värin.
Kasvattajat ovat säilyttäneet kasvatusjärjestelmänsä, joiden avulla voidaan tuottaa näitä kahta tunnettua ja arvostettua karitsatyyppiä: