C 185/6
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
6.5.2022.
(26)
Lai panāktu šajā regulā noteikto saderības nosacījumu efektivitāti, Komisijai vajadzētu būt iespējai atsaukt grupu atbrīvojuma piemērošanu turpmākiem atbalsta pasākumiem gadījumā, ja šīs prasības netiek izpildītas.
Ja neatbilstība šai regulai skar tikai ierobežotu pasākumu grupu vai noteiktas iestādes, Komisijai vajadzētu būt iespējai grupu atbrīvojuma atsaukumu attiecināt tikai uz noteiktiem atbalsta veidiem, noteiktiem labumguvējiem vai noteiktu iestāžu pieņemtiem atbalsta pasākumiem.
Šādam mērķtiecīgam atsaukumam būtu jānodrošina samērīga sankcija, kas tieši saistīta ar konstatēto neatbilstību šai regulai.
Ja nav izpildīti I un III nodaļā paredzētie saderības nosacījumi, šī regula uz piešķirto atbalstu neattiecas, un līdz ar to tas uzskatāms par nelikumīgu atbalstu, kuru Komisija pārbauda saskaņā ar Regulā (ES) 2015/1588 noteikto relevanto procedūru.
Ja nav izpildītas II nodaļas prasības, grupu atbrīvojuma piemērošanas atsaukšana attiecībā uz turpmākiem atbalsta pasākumiem neietekmē grupu atbrīvojumus, kas piešķirti iepriekšējiem šai regulai atbilstīgiem pasākumiem.
(27)
Lai novērstu atšķirības, kas varētu radīt konkurences izkropļojumus, un lai atvieglotu dažādu Savienības un valstu iniciatīvu saskaņošanu attiecībā uz MVU, kā arī administratīvās un juridiskās noteiktības labad šajā regulā izmantotās MVU definīcijas pamatā vajadzētu būt definīcijai, kas noteikta Komisijas Ieteikumā 2003/361/EK (13).
(28)
Šai regulai būtu jāaptver tādi zvejniecības un akvakultūras nozarē piešķirta atbalsta veidi, kurus Komisija sistemātiski ir apstiprinājusi jau agrākos gados.
Ja minētais atbalsts atbilst Regulas (ES) 2021/1139 nosacījumiem un ir saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku, Komisijai tā saderība ar iekšējo tirgu nebūtu jānovērtē katrā gadījumā atsevišķi.
(29)
Saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu atbalsts dabas katastrofu nodarītā kaitējuma atlīdzināšanai ir saderīgs ar iekšējo tirgu.
Lai nodrošinātu juridisko noteiktību, ir jādefinē, kādi notikumi var tikt uzskatīti par dabas katastrofām, uz kurām attiecas šajā regulā paredzētais atbrīvojums.
Šajā regulā par dabas katastrofām būtu jāuzskata tādi notikumi kā zemestrīces, zemes nogruvumi, plūdi, jo īpaši plūdi, kas rodas, pārplūstot upju vai ezeru krastiem, lavīnas, viesuļvētras, orkāni, vulkāna izvirdumi un dabiskas izcelsmes savvaļas ugunsgrēki.
(30)
Zvejniecība un akvakultūra ir nozares, kuras nelabvēlīgi laikapstākļi un dzīvnieku slimības ietekmē jo īpaši.
Pieredze rāda, ka šādi notikumi minētās nozares skar sevišķi smagi un zvejniekiem tie nozīmē ievērojamu kaitējumu.
Pienācīga apdrošināšana un kompensējoši pasākumi tiek uzskatīti par piemērotu instrumentu, kas uzņēmumiem palīdz no šāda kaitējuma atkopties, tātad arī turpināt uzņēmējdarbību un tādējādi nodrošināt saimnieciskās darbības turpināšanos minētajās nozarēs.
(31)
Par dabas katastrofām LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē nebūtu uzskatāms kaitējums, ko nodarījuši tādi nelabvēlīgi laikapstākļi, piemēram, vētras, sals, krusa, apledojums, lietus vai sausums, kuri vērojami salīdzinoši regulāri.
Tomēr, ciktāl to ietekme uz saimniecisko darbību ir tāda, ka tos var pielīdzināt dabas katastrofai, atbalsts nelabvēlīgu laikapstākļu nodarīta kaitējuma atlīdzināšanai būtu jāuzskata par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.
(32)
Lai nodrošinātu to, ka atbrīvojums tiešām attiecas uz atbalstu dabas katastrofu un dabas katastrofai pielīdzināmu nelabvēlīgu laikapstākļu nodarītā kaitējuma atlīdzināšanai, šajā regulā, ievērojot iedibināto praksi, būtu jāparedz nosacījumi, ar kādiem minēto grupu atbrīvojumu var šādām atbalsta shēmām piemērot.
Minētajiem nosacījumiem jo īpaši jābūt oficiālam dalībvalstu kompetento iestāžu atzinumam par to, ka konkrētais notikums uzskatāms par dabas katastrofu vai par dabas katastrofai pielīdzināmiem nelabvēlīgiem laikapstākļiem, un tiešai cēloņsakarībai starp dabas katastrofu un kaitējumu, kas nodarīts labumguvējam uzņēmumam, kurš var būt arī grūtībās nonācis uzņēmums, un būtu jānodrošina tas, ka netiek pieļauta pārmērīga kompensēšana.
Kompensācija nedrīkstētu būt lielāka par to, kas nepieciešams, lai labumguvējs varētu atjaunot stāvokli, kāds bija pirms konkrētā notikuma.
(13) Komisijas Ieteikums 2003/361/EK (2003. gada 6. maijs) par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (OV L 124, 20.5.2003., 36. lpp.).