19.4.2022
SL
Uradni list Evropske unije
C 164/93
466.
Udeleženci pri standardizaciji niso nujno konkurenti.
Razvoj standardov pa lahko v posebnih okoliščinah, v katerih nastopajo konkurenti, z morebitnim omejevanjem cenovne konkurence in omejevanjem ali nadzoro­ vanjem proizvodnje, trgov, inovacij ali tehničnega razvoja povzroči tudi omejevalne učinke na konkurenco.
Kot je pojasnjeno v nadaljevanju, se lahko to zgodi po treh glavnih poteh, in sicer z (i) zmanjšanjem cenovne konkurence, (ii) omejitvijo dostopa inovativnih tehnologij na trg in (iii) izključitvijo ali diskriminacijo nekaterih podjetij s preprečevanjem učinkovitega dostopa do standarda.
467.
Prvič, če bi podjetja sodelovala v protikonkurenčnih razpravah v zvezi z razvojem standardov, bi se s tem lahko omejila ali odpravila cenovna konkurenca na zadevnih trgih ali omejila ali nadzorovala proizvodnja, s čimer bi se olajšalo tajno dogovarjanje na trgu (266).
468.
Drugič, standardi, ki določajo podrobne tehnične specifikacije za proizvod ali storitev, lahko omejujejo tehnični razvoj in inovacije.
Med razvijanjem standarda lahko alternativne tehnologije konkurirajo za vključitev v standard.
Ko se izbere ali razvije ena tehnologija in določi standard, se lahko nekatere tehnologije in podjetja soočijo z ovirami za vstop na trg ter so lahko potencialno izključeni s trga.
Poleg tega lahko standardi, ki zahtevajo uporabo določene tehnologije izključno za standard, ovirajo razvoj in razširjanje drugih tehnologij.
Preprečevanje razvoja drugih tehnologij z obvezovanjem članov organizacije za razvoj standardov, da uporab­ ljajo izključno določen standard, ima lahko enak učinek.
Tveganje omejevanja inovacij se poveča, če se eno ali več podjetij neupravičeno izključi iz procesa razvoja standardov.
469.
Kar zadeva standarde, ki vključujejo pravice intelektualne lastnine (267), je mogoče na splošno razlikovati tri glavne skupine podjetij z različnimi interesi glede razvoja standardov.
Prvič, samo nabavna podjetja, ki izključno razvijajo in tržijo tehnologije.
To lahko vključuje tudi podjetja, ki pridobivajo tehnologije z namenom njihovega licenciranja.
Navadno je dohodek od izdajanja licenc njihov edini dohodek in zato želijo kar najbolj zvišati licenčnine.
Drugič, samo prodajna podjetja, ki proizvajajo izključno proizvode ali ponujajo storitve, ki temeljijo na tehnologiji, ki jo razvijajo drugi, nimajo pa ustreznih pravic intelektualne lastnine.
Ker licenčnine zanje pomenijo strošek in ne vira prihodka, spodbujajo znižanje licenčnin.
Nazadnje, obstajajo integrirana podjetja, ki razvijajo tehnologijo, zaščiteno s pravicami intelektualne lastnine, in prodajajo proiz­ vode, za katere bi potrebovala licenco.
Ta podjetja imajo mešane spodbude.
Po eni strani bi lahko črpala prihodke iz licenciranja svojih pravic intelektualne lastnine.
Po drugi strani morajo morda plačati licenčnine drugim podjetjem, ki so imetniki pravice intelektualne lastnine, nujne za standard, ki velja za njihove proiz­ vode.
Zato lahko morda navzkrižno izdajo licence za svoje bistvene pravice intelektualne lastnine v zameno za bistvene pravice intelektualne lastnine drugih podjetij ali odločno uveljavljajo svoje pravice intelektualne lastnine.
Poleg tega lahko podjetja vrednotijo svoje pravice intelektualne lastnine tudi z drugimi metodami kot z licenčninami.
V praksi veliko podjetij uporablja mešanico teh poslovnih modelov.
470.
Tretjič, standardizacija lahko vodi do protikonkurenčnih rezultatov s preprečevanjem, da bi nekatera podjetja dobila učinkovit dostop do rezultatov procesa razvoja standardov (to je specifikacij in/ali bistvenih pravic intelektualne lastnine za izvajanje standarda).
Če je podjetju bodisi povsem preprečen dostop do rezultatov standarda bodisi mu je dostop dovoljen samo po omejevalnih in diskriminatornih pogojih, obstaja tveganje protikonkurenčnega učinka.
Sistem, v katerem se morebitne upoštevne pravice intelektualne lastnine vnaprej razkrijejo, lahko poveča verjetnost, da bo dodeljen učinkovit dostop do standarda (268), ker omogoča udele­ žencem, da spoznajo, katere tehnologije so zajete s pravicami intelektualne lastnine in katere niso.
Zakonodaja o intelektualni lastnini in konkurenčno pravo imata enake cilje (269) spodbujanja blaginje potrošnikov in inovacij ter učinkovitega razporejanja sredstev.
Pravice intelektualne lastnine spodbujajo dinamično konku­ renco s spodbujanjem podjetij, da vlagajo v razvoj novih ali izboljšanih proizvodov in procesov.
Pravice intelektualne lastnine zato na splošno spodbujajo konkurenco.
Vendar lahko udeleženec, ki je imetnik pravic intelektualne lastnine, bistvenih za izvajanje standarda, na podlagi teh pravic v posebnem okviru razvoja standardov pridobi tudi nadzor nad uporabo standarda.
Kadar standard pomeni oviro za vstop na trg, ima lahko podjetje s tem nadzor nad trgom proizvoda ali storitve, na katerega se standard nanaša.
To lahko
(266) Odvisno od kroga sodelujočih v postopku razvoja standarda, se lahko omejitve na trgu standardiziranih proizvodov pojavijo tako na strani dobavitelja kot na strani kupca.
(267) V okviru tega poglavja se pravice intelektualne lastnine nanašajo na patente (razen neobjavljenih patentnih prijav).
Vendar se v primeru, če daje katera koli druga vrsta pravic intelektualne lastnine svojemu imetniku v praksi nadzor nad uporabo standarda, uporabljajo enaka načela.
(268) Če to spremlja tudi zaveza FRAND.
Glej odstavke 482 do 484.
(269) Glej smernice o prenosu tehnologij, odstavek 7.