19.4.2022.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 164/93
466.
Standartizācijā iesaistītās personas ne vienmēr ir konkurenti.
Taču noteiktos apstākļos, kad standartizācijā ir iesaistīti konkurenti, tā var arī radīt konkurenci ierobežojošas sekas, potenciāli ierobežojot cenu konkurenci un ierobežojot vai kontrolējot ražošanu, tirgus, inovāciju vai tehnisko attīstību.
Kā sīkāk paskaidrots tālāk, trīs galvenie veidi, kā tas var notikt, ir šādi: i) cenu konkurences vājināšana, ii) tirgus piekļuves ierobežošana inovatīvām tehnoloģijām un iii) dažu uzņēmumu izstumšana no tirgus vai diskriminēšana, liedzot faktisku piekļuvi attiecīgajam standartam.
467.
Pirmkārt, uzņēmumu iesaistīšanās pret konkurenci vērstās diskusijās saistībā ar standartizāciju varētu vājināt vai likvidēt cenu konkurenci attiecīgajos tirgos vai ierobežot vai kontrolēt ražošanu, tādējādi veicinot aizliegtu vienošanos tirgū (266).
468.
Otrkārt, standarti, kas nosaka sīki izstrādātas produktu vai pakalpojumu tehniskās specifikācijas, var ierobežot tehnisko attīstību un inovāciju.
Standarta izstrādes laikā alternatīvas tehnoloģijas var konkurēt par iekļaušanu standartā.
Tiklīdz viena tehnoloģija ir izraudzīta vai izstrādāta un standarts ir noteikts, dažas tehnoloģijas un uzņēmumi var saskarties ar šķēršļiem ienākšanai tirgū un potenciāli tikt izstumti no tā.
Turklāt standarti, kas nosaka, ka standartam atbilst tikai viena konkrēta tehnoloģija, var kavēt citu tehnoloģiju izstrādi un izplatī­ šanos.
Tādas pašas sekas var rasties arī tad, ja citu tehnoloģiju izstrādi kavē prasība standarta izstrādes organizācijas dalībniekiem izmantot vienīgi konkrētu standartu.
Inovācijas ierobežošanas risks palielinās, ja viens vai vairāki uzņēmumi tiek nepamatoti izslēgti no standartizācijas procesa.
469.
Attiecībā uz standartiem, kas saistīti ar intelektuālā īpašuma tiesībām (267), uzņēmumus teorētiski var iedalīt trīs lielās grupās pēc to atšķirīgajām interesēm saistībā ar standartizāciju.
Pirmkārt, ir uzņēmumi, kas darbojas vienīgi augšupējos tirgos un tikai izstrādā un pārdod tehnoloģijas.
Šajā grupā var ietilpt arī uzņēmumi, kas iegādājas tehnoloģijas nolūkā tās licencēt.
To vienīgais ienākumu avots ir licencēšanas ieņēmumi, tāpēc tie ir ieinteresēti autoratlīdzības apmēra palielināšanā.
Otrkārt, ir uzņēmumi, kas darbojas vienīgi lejupējos tirgos un ražo preces vai piedāvā pakalpojumus, izmantojot vienīgi citu izstrādātas tehnoloģijas, bet attiecīgās intelek­ tuālā īpašuma tiesības tiem nepieder.
Šai grupai autoratlīdzības ir nevis ienākumu avots, bet gan izmaksu postenis, tāpēc tā ir ieinteresēta autoratlīdzības apmēra samazināšanā.
Visbeidzot, ir arī integrēti uzņēmumi, kas gan izstrādā tehnoloģijas, ko aizsargā intelektuālā īpašuma tiesības, gan pārdod produktus, kuru ražošanai tiem nepieciešama licence.
Šiem uzņēmumiem ir divējāda motivācija.
No vienas puses, tie var gūt licencēšanas ieņēmumus no savām intelektuālā īpašuma tiesībām.
No otras puses, tiem var nākties maksāt autoratlīdzību citiem uzņēmumiem, kam pieder intelektuālā īpašuma tiesības, kas ir būtiskas standartam, kurš attiecas uz to produktiem.
Tāpēc tie varētu būt ieinteresēti savstarpējā licencēšanā, ļaujot izmantot sev piederošās būtiskās intelektuālā īpašuma tiesības apmaiņā pret citiem uzņēmumiem piederošām būtiskām intelektuālā īpašuma tiesībām, vai arī savu intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanā aizsargājošā veidā.
Turklāt uzņēmumi var savu intelektuālā īpašuma tiesību novērtēšanai izmantot nevis autoratlīdzības, bet gan citas metodes.
Praksē daudzi uzņēmumi izmanto minētos uzņēmējdarbības modeļus jaukti.
470.
Treškārt, standartizācija var radīt konkurenci ierobežojošas sekas, ja dažiem uzņēmumiem ir liegta iespēja faktiski piekļūt standartizācijas procesa rezultātiem (t. i., specifikācijām un/vai standarta īstenošanai nepiecie­ šamajām būtiskajām intelektuālā īpašuma tiesībām).
Pret konkurenci vērstu seku risks pastāv, ja uzņēmumam ir vispār liegta iespēja piekļūt standartizācijas rezultātiem vai piekļuve ir atļauta tikai ar nesamērīgiem vai diskriminējošiem noteikumiem.
Kārtība, kas paredz jau iepriekš atklāt potenciāli būtiskas intelektuālā īpašuma tiesības, var palielināt iespējamību, ka standarts būs faktiski pieejams (268), jo tā ļauj dalībniekiem noskaidrot, kuras tehnoloģijas aizsargā vai neaizsargā intelektuālā īpašuma tiesības.
Intelektuālā īpašuma tiesību aktiem un konkurences tiesību aktiem ir vienādi mērķi (269) – veicināt patērētāju labklājību un inovāciju, kā arī resursu efektīvu sadali.
Intelektuālā īpašuma tiesības sekmē dinamisku konkurenci, rosinot uzņēmumus investēt līdzekļus jaunu vai uzlabotu produktu un procesu izstrādē.
Tādējādi intelektuālā īpašuma tiesības principā veicina konkurenci.
Tomēr dalībnieks, kam pieder būtiskas intelektuālā īpašuma tiesības, kas ir nepieciešamas standarta īstenošanai, konkrētā standartizācijas procesā varētu arī izmantot šīs tiesības, lai iegūtu kontroli pār
(266) Atkarībā no standartizācijas procesa dalībnieku loka var rasties ierobežojumi, kas ietekmē vai nu piedāvājumu, vai pieprasījumu standartizētā produkta tirgū.
(267) Šajā nodaļā intelektuālā īpašuma tiesības jo īpaši attiecas uz patentiem (izņemot nepublicētus patenta pieteikumus).
Tomēr tie paši principi būtu jāpiemēro arī tad, ja citu veidu intelektuālā īpašuma tiesības praksē piešķir to subjektam kontroli pār standarta izmantošanu.
(268) Ja tā ir apvienota ar saistībām par taisnīgiem, samērīgiem un nediskriminējošiem licencēšanas noteikumiem (“FRAND saistības”).
Sk. 482.–484. punktu.
(269) Sk.
Tehnoloģiju nodošanas pamatnostādnes, 7. punktu.