C 158/4
SL
Uradni list Evropske unije
11.4.2022
Vprašanje za predhodno odločanje Ali člena 6 in 8 Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (1) nasprotujeta pravilu nacionalnega prava, v skladu s katerim je posledica izdaje dovoljenja, ki daje pravico do prebivanja in se izda v okviru obravnave prošnje za izdajo dovoljenja za prebivanje iz zdravstvenih razlogov, ki se ob upoštevanju zgoraj pojasnjenih meril šteje za dopustno, ta, da se državljanu tretje države med obravnavo te prošnje, čeprav le začasno in preklicno, dovoli prebivanje, zaradi česar izdaja takega dovoljenja povzroči impliciten umik odločbe o vrnitvi, ki je bila pred tem sprejeta v okviru azilnega postopka, s katerim ni združljiva?
(1)
Direktiva 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) 4. januarja 2022 – M.B., U.B., M.B./X S.A. (Zadeva C-6/22) (2022/C 158/05) Jezik postopka: poljščina Predložitveno sodišče Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie
Stranke v postopku v glavni stvari Tožeče stranke: M.B., U.B., M.B.
Tožena stranka: X S.A.
Vprašanja za predhodno odločanje 1.
Ali je treba Direktivo Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) glede na njen cilj, ki je varstvo potrošnikov pred nepoštenimi pogoji v pogodbah s ponudniki ali prodajalci, razlagati tako, da kadar sodišče ob uporabi pravil iz te direktive pogodbo razglasi za nično, se navedena direktiva preneha uporabljati in s tem preneha tudi varstvo potrošnika, tako da je treba pravila poravnave za potrošnika in ponudnika ali prodajalca iskati v nacionalnem obligacijskem pravu, ki se uporablja za poravnavo nične pogodbe? 2.
Ali mora sodišče ob upoštevanju členov 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS, če ugotovi, da je določen pogodbeni pogoj nepošten, pogodba pa po odpravi tega pogoja ni več zavezujoča, če se stranki ne dogovorita, da bosta vrzel zapolnili z določili v skladu z njuno voljo, in če ni dispozitivnih določb (ki se neposredno uporabljajo za pogodbo, če ni dogovora med strankama), ugotoviti ničnost pogodbe in se omejiti na voljo potrošnika, ki je to razglasitev ničnosti zahteval, ali pa mora sodišče po uradni dolžnosti, pri čemer prekorači zahtevke strank, preučiti tudi finančni položaj potrošnika, da bi ugotovilo, ali bi imela razglasitev ničnosti pogodbe za potrošnika posebno škodljive posledice? 3.
Ali je člen 6 Direktive 93/13 mogoče razlagati tako, da lahko sodišče, če ugotovi, da bi bila razglasitev ničnosti pogodbe posebej neugodna za potrošnika, in stranki kljub prepričevanju ne dosežeta dogovora o izpolnitvi pogodbe, ob upoštevanju objektivno razumljene koristi potrošnika, vrzel v pogodbi po „odstranitvi“ nepoštenih pogojev zapolni z določbami nacionalnega prava, ki niso dispozitivne v smislu sodbe Sodišča v zadevi C-260/18, torej takimi, ki se neposredno uporabljajo za vrzel v pogodbi, in s posebnimi določbami nacionalnega prava, ki se lahko za zadevno pogodbo uporabijo le smiselno ali po analogiji in ki odražajo pravilo nacionalnega obligacijskega prava?
(1)
UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288.