C 158/4
SK
Úradný vestník Európskej únie
11.4.2022
Prejudiciálna otázka Bránia články 6 a 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území (1), vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej vydanie povolenia na pobyt pri posudzovaní žiadosti o povolenie na pobyt zo zdravotných dôvodov, považované vzhľadom na vyššie uvedené kritériá za prípustné, znamená, že štátny príslušník tretej krajiny je oprávnený zdržiavať sa, hoci len prechodne a určitý čas, na území Belgického kráľovstva v čase posudzovania tejto žiadosti, a že vydanie takéhoto povolenia teda znamená konkludentné späťvzatie rozhodnutia o návrate, ktoré bolo vydané už predtým v rámci konania o azyle, ktorému odporuje?
(1)
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území (Ú. v.
EÚ L 348, 2008, s. 98).
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poľsko) 4. januára 2022 – M.B., U.B., M.B./X S.A. (Vec C-6/22) (2022/C 158/05) Jazyk konania: poľština Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie
Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom Žalobcovia: M.B., U.B., M.B. Žalovaná: X S.A.
Prejudiciálne otázky 1.
Je s ohľadom na cieľ smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (1), ktorým je ochrana spotrebiteľa pred nekalými podmienkami v zmluvách uzavretých s obchodníkmi, legitímnym taký výklad, podľa ktorého sa po vyhlásení zmluvy za neplatnú súdom, ktorý uplatnil pravidlá smernice, prestáva uplatňovať táto smernica a s ňou aj ochrana spotrebiteľa, takže pravidlá vysporiadania medzi spotrebiteľom a obchodníkom treba hľadať v predpisoch vnútroštátneho záväzkového práva uplatniteľných na vysporiadanie v prípade neplatnej zmluvy? 2.
Je súd povinný s ohľadom na články 6 a 7 smernice Rady 93/13/EHS, ak zistí, že daná zmluvná podmienka je nedovolená a zmluva po odstránení tejto podmienky nemôže byť naďalej záväzná, pokiaľ sa zmluvné strany nedohodli na vyplnení vzniknutej medzery podmienkami zodpovedajúcimi ich vôli a ani neexistujú dispozitívne ustanovenia [priamo uplatniteľné na zmluvu v prípade, ak sa strany nedohodli], vyhlásiť zmluvu za neplatnú len na základe vôle spotrebiteľa, ktorý žiada súd o vyhlásenie neplatnosti zmluvy, alebo má súd z úradnej moci nad rámec návrhov účastníkov konania preskúmať majetkovú situáciu spotrebiteľa, aby zistil, či by vyhlásenie zmluvy za neplatnú malo pre spotrebiteľa mimoriadne nepriaznivé dôsledky? 3.
Umožňuje článok 6 smernice 93/13 taký výklad, podľa ktorého, ak súd dospeje k záveru, že vyhlásenie zmluvy za neplatnú by bolo mimoriadne nepriaznivé pre spotrebiteľa a ak sa zmluvným stranám napriek nabádaniu nepodarí dosiahnuť dohodu o doplnení zmluvy, môže tento súd v objektívnom záujme spotrebiteľa vyplniť vzniknutú medzeru v zmluve po tom, ako z nej boli „odstránené“ nekalé podmienky, a to prostredníctvom ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré nie sú dispozitívne v zmysle rozsudku vo veci C-260/18, t. j. ktoré sú priamo uplatniteľné na medzeru v zmluve, a prostredníctvom osobitných ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré možno na danú zmluvu uplatniť len primerane alebo analogicky a ktoré odrážajú pravidlo platné vo vnútroštátnom záväzkovom práve?
(1)
Ú. v. ES L 95, 1993, s.
29; Mim. vyd.
15/002, s. 288.