RO
C 158/4
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
11.4.2022
Întrebările preliminare Articolele 6 și 8 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (1) se opun normei de drept intern potrivit căreia eliberarea unei autorizații care conferă un drept de ședere în cadrul examinării unei cereri de acordare a unui permis de ședere pentru motive medicale, considerată admisibilă ținând seama de criteriile precizate mai sus, înseamnă că resortisantului unei țări terțe i se permite șederea, chiar și cu titlu temporar și în condiții precare, în timpul examinării acestei cereri, iar eliberarea certificatului respectiv implică, așadar, retragerea implicită a deciziei de returnare adoptate anterior în contextul unei proceduri de azil, cu care este incompatibilă?
(1)
Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie, privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO 2008, L 348, p. 98).
Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polonia) la 4 ianuarie 2022 – M.B., U.B., M.B./X S.A. (Cauza C-6/22) (2022/C 158/05) Limba de procedură: polona Instanța de trimitere Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie
Părțile din procedura principală Reclamanți: M.B., U.B., M.B. Pârâtă: X S.A.
Întrebările preliminare 1) În lumina scopului Directivei 93/13/CEE a Consiliului privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1), care constă în protecția consumatorului împotriva clauzelor abuzive din contractele încheiate cu profesioniștii, este legitimă interpretarea conform căreia, din momentul în care o instanță, aplicând dispozițiile directivei, constată nulitatea unui contract, aplicarea acestei directive încetează și odată cu ea protecția conferită consumatorului, astfel încât regulile privind lichidarea obligațiilor contractuale dintre consumatori și profesioniști trebuie căutate în legislația națională aplicabilă lichidării unui contract nul?
2) În lumina articolelor 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE, în cazul în care o instanță constată că o anumită clauză contractuală este ilicită, iar contractul nu poate continua să existe după eliminarea acestei clauze, în lipsa unui acord între părți pentru remedierea lacunei respective conform voinței lor și în lipsa unor dispoziții supletive, instanța trebuie să anuleze contractul doar pe baza voinței consumatorului care solicită anularea acestuia sau ar trebui să examineze din oficiu, depășind limitele concluziilor părților, situația patrimonială a consumatorului pentru a stabili dacă anularea contractului îl va expune pe consumator unor consecințe deosebit de prejudiciabile?
3) Articolul 6 din Directiva 93/13 permite interpretarea potrivit căreia, în cazul în care o instanță concluzionează că anularea contractului ar fi deosebit de prejudiciabilă pentru consumator și, în pofida efortului de a convinge părțile, acestea nu ajung la un acord privind remedierea lacunelor din contract, ținând seama de interesul consumatorului înțeles în mod obiectiv, instanța poate remedia lacuna din contract cauzată de „eliminarea” clauzelor abuzive cuprinse în acesta, prin dispoziții ale dreptului național care nu au caracter supletiv în sensul stabilit prin Hotărârea Curții în cauza C-260/18, și anume care sunt direct aplicabile lacunei din contract, și dispoziții specifice de drept național care pot fi aplicate contractului în cauză doar în mod corespunzător sau prin analogie și care reflectă o normă aplicabilă din dreptul național al obligațiilor?
(1)
JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol.
2, p. 273.