LV
11.4.2022.
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 158/7
Prejudiciālais jautājums Vai Direktīvas 2000/78/EK (1) 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 6. panta 1. punkts vai attiecīgi Savienības tiesību principi, proti, tiesiskās drošības, iegūto tiesību saglabāšanas un iedarbīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru tādu ierēdņu grupai, kuri līdz 2021. gada 1. decembrim ieguva tiesības uz pensiju (Pensionsgesetz 1965 [1965. gada Pensiju likumā] paredzēto pensijas kopumu), izdienas pensija pirmoreiz ir indeksējama tikai no tā kalendārā gada 1. janvāra, kas ir otrais nākamais gads pēc gada, kurā radušās tiesības uz izdienas pensiju, savukārt tādu ierēdņu grupai, kuri tiesības uz izdienas pensiju (1965. gada Pensiju likumā paredzēto pensijas kopumu) ieguva vai attiecīgi iegūs tikai pēc 2022. gada 1. janvāra, izdienas pensija pirmoreiz ir indeksējama jau ar tā kalendārā gada 1. janvāri, kas ir nākamais pēc gada, kurā radušās tiesības uz izdienas pensiju?
(1)
Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 7. februārī iesniedza Tribunale ordinario di Bologna (Itālija) – BU/Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino (Lieta C-80/22) (2022/C 158/09) Tiesvedības valoda – itāļu Iesniedzējtiesa Tribunale ordinario di Bologna
Pamatlietas puses Prasītājs: BU Atbildētāja: Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino
Prejudiciālie jautājumi 1) Kādas juridiskās sekas ir paredzētas Eiropas Savienības tiesībās gadījumā, ja valsts, kas iesniedz pieprasījumu atpakaļuzņemšanas procedūras ietvaros saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr.
604/2013 (1) 18. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir pārkāpusi šīs regulas 4. pantā paredzēto informēšanas pienākumu vai 5. pantā paredzēto pienākumu veikt personisku sarunu ar pieteikuma iesniedzēju, un it īpaši, vai Regulas (ES) Nr.
604/2013 4. un 5. pants ir jāinterpretē: — tādējādi, ka gadījumā, ja personai, kas atrodas regulas 23. pantā aprakstītajā situācijā, nav ticis piegādāts 4. panta 2. punktā minētais informatīvais buklets, vai arī nav tikusi veikta personiska saruna ar pieteikuma iesniedzēju regulas 5. panta izpratnē, tas vien izraisa pārsūtīšanas lēmuma nelabojamu prettiesiskumu un no tā izrietošo kompetences izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu pāreju uz dalībvalsti, kas iesniedz [atpakaļuzņemšanas] pieprasījumu; — vai arī tādējādi, ka pārsūtīšanas lēmuma prettiesiskuma konstatēšanai ir nepieciešams apgalvot un pierādīt, ka procedūras iznākums būtu citāds, ja [atpakaļuzņemšanas] pieprasījumu iesniedzējas valsts iestāde būtu izpildījusi Regulas (ES) Nr.
604/2013 4. un 5. pantā paredzētos pienākumus; — vai arī tādējādi, ka [atpakaļuzņemšanas] pieprasījumu iesniedzējas valsts iestādei pavisam nav pienākuma nodrošināt ārvalstniekam, kam piemēro pārsūtīšanas procedūru uz pieprasījumu saņēmušo dalībvalsti, Regulas (ES) Nr.
604/2013 4. un 5. pantā paredzētās informēšanas un līdzdalības garantijas?
2) Vai Regulas (ES) Nr.
604/2013 27. panta 1. punkts, to skatot atsevišķi vai kopā ar Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē: — tādējādi, ka tajā ir paredzēts pienākums nodrošināt regulas 4. un 5. pantā paredzētās garantijas ārvalstniekam, kam piemēro pārsūtīšanas procedūru uz citu dalībvalsti, jo tas ir instruments, kas kalpo, lai aizsargātu tiesības izmantot efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli pret pārsūtīšanas lēmumu;